Bidrag till kännedomen om ceiatopygeregionen. 



17 



kalkstenen anföras jemte Orthis parva Pander följande trilobiter: Megalaspis pJani- {isi^) 

 limhata Ang., Sijmphysurus angustatiis Sars & Boeck, S. hreviceps Ang. och Harpes 

 cxcavatus Linrs. (som heskrifves och afbildas), således arter, hvilka delvis åtminstone 

 höra hemma i andra Mrnkters ceratopygcregion. Afven det sistnämnda lagret sa- 

 ges ha motsvarighet inom Falbygden. 



Samma år omtalar Törnquist (1875), hurusom vid Jerrestad alunskilfern nära » 

 kvarnen öfverlagras »å åns venstra sida» af en grönblå gIaukonitF(')rande kalk, »hvil- 

 ken Linnarsson anser motsvara Ceratopygekalken i Vestergötland». Denna torde, så- 

 som ock Törnqutst förmenar, vara den förut af Linnars.son omnämnda lokalen. Lin- 

 narssons uppgift om att fyndorten var belägen å åns vestra sida bör sålunda 

 rättas till »åns venstra sida». — Lokalen har i senare tid varit otillgänglig och ej 

 kunnat återfinnas. 



1876 kunde Linnarsson omförmäla att en grå, delvis glaukonitisk ceratopyge- istô 

 kalk anträffats på flera ställen å Oland (Algutsium, Eriksöre, S. om Resmo och, 

 i lösa block, vid Kråketorp). Denna kalk, som låg inlagrad i glaukonitskiffer, för- 

 de zonens vanliga trilobiter. 



1878 uttalar sig Linnarsson angående den af Callaway 1877 från Sliineton löTS 

 bcskrifna trilol)itfaunan. Callaways Conocorijplie movilc ställes nära EitJoma, Co- 

 noplirys saJopiaiKis (och B(ütii.t j;?^^///;/« 8ars) räknas till Slinmaiilia och TUitijpcll is 

 anses stå närmre till Niohc än till Axaphuti. Sveriges ceratopygekalk säges ungelär 

 motsvara Englands Upper Tremadoc. 



1879 konstaterade Linnarsson (1879: 1) på grund af fossil, som v. Sohma- iS79 

 LENSÉE insamlat vid Klofva på Mösseberg, närvaion af tiipisk ceratopygekalk äfveu 



i Fal bygden s Ijcrg. 



1880 omtalar Linnarsson, burusom glaukonitförande kalk och en lös grönak- isso 

 tig skiffer öfverlagra dictyograptusskiffern vid Orreholmou i Vestergötland, men ut- 

 talar sig ej om dessa lagers geologiska ålder. 



Samtidigt beskref G. Lindström Orthis pcctinijorrnis, bevarad i en svart skiffer » 

 möjligen härrörande från Mossebo å Hunneberg. I förklaringen till den tafla, der 

 fossilet afbildas, har detsamma genom något misstag kommit att kallas 0. radis 

 Lindström. — I ett senare arbete (1888) anför Lindström arten såsom tillbörig cera- 

 topygekalkens fauna. 



Samma år säger sig Tullberg (1880) hafva, vid ett ovanligt lågt vattenstånd, » 

 något N om båtplatsen Qvasa (vid Kiviks — Esperöd i Skåne) anträtfat ett i O — W 

 strykande kalkstensband af mörkgrå färg. I bergarten, som var rik på svarta korn, 

 anträffades ej andra fossil än »en stor stjert af en Asnphid samt några exem[)lar 

 af en Lingular, men Tullberg anser det dock otvifvelaktigt, att här föreligger 

 »samma kalk, som Dr Linnarsson funnit vid Flagabro och Jerrestad, och hvilken 

 han betraktar som en eqvivalent till Ceratopygekalken i Vestergötland» ^). 



') Som jag ej kunnat linna något ställe i IjINNAHssons skrifter, på livilket han njelt onita 

 lar någon ceratopygekalk från Flagabro, är jag höjd antaga, att Tullbergs yttrande härom kan 

 grunda sig på något mnntligt meddelande. Emellertid säger i en senare tid Toenqi ist (1875), att 



Lunds Univ:s Årsskrift. N- F. Bd 2. Afd. 2. 3 



