Bidrag till kännedomen om ceratopygeregionen. 



19 



Aninäi'kningsvärdt ür vidare, utt Tulluero i fråga om >'ghiukouit,skiffern» om- (1882) 

 talar, att den ofta innehåller inlagringar al' alunskiffer samt att deri funnits en 

 »Obolus sp., Orfhis Christiauiœ Kjerulf, en mindre Orthis, Acrothele sp. och Bryo- 

 graphis sp., hvilken senare Hr v. Schmalensée funnit i profilen mellan Borgholm 

 cell Kö[)ing samt vid (Airlevi». — Af Herr v. Schmalensée har Lunds (^eoL-Min. 

 Institution erhållit ett gansk;i godt material af den graptolitförande bergarten från 

 Köpings klint. Uen grågröna skiffern har vissa skikt eller Mammor ocli Häckar starkt 

 bemängde med glaukonit, men delvis är den en ren lerskiffer. Häri träffas, mesta- 

 dels i ho])tofvade massor, fläckvis den graptolit, som Tullberg kallar Bnjograptufi 

 sp. Enligt Wester(îârd, som i samband med sitt arbete öfver bryograptusskiffrarne 

 äfven egnat deinia form sin uppmärksamhet, är den emellertid att uppföra som en 

 slägtet Ghiwf/rapttts tillhörig ny art Cl. (Sfauro<p~apfHS ':'J heres Wgd mscr. A en af 

 stufferna förekomma derjemte ej så få exemplar af det egendomliga fossil, som i 

 det följande beskrifves under namn af Hirudopsis Koepingcnsis n. g. et n. s]i. 



Skifferns läge och närvaron af Obolus antyda, enligt Tullberg, »att lagrot är 

 en equivalent till oboluskongiomeratet i Dalarne». 



Samma år som Tullbergs och Holms ofvannäninda arbeten pul>licerades, således » 

 1882, utkom äfven Brögoers stora arbete »Die silurischen Etagen 2 und 3», som är 

 af synnerlig vigt äfven för kännedom om Skandinaviens ccratopygeregion. Dennas 

 fauna ökas här med följande nyupi)ställda arter: Bri/Of/raplns relroflcxus och B. raiiios^us^ 

 Biscimt? ccrafopyfiarum, Bellefoplion':' norvégiens, Orfhoceras altavt(s^ Beijrichia umia, 

 Nilens limbatus, Symphysurus incipiens, Parabolinelhi limitis och P. rn(/osci. Dessutom 

 anföras såsom regionen tillhöriga Obolclla sayitfal is Saltet var., Shunmrdia (Conophrys) 

 pusilla Sars och Äcerocare norvcyicwn Moberg et Möller (felaktigt identifierad 

 med Cyclognathus micropygus Linrs.) '). Sannnanlagdt anföras från denna region 36 

 fullt bestämda arter. I fråga om nomenklaturen är att märka, att Linnarssons 

 Symp)hysuriis sncialis visas vara identisk med S. angustatus S. & B. samt att Bicello- 

 cephalus nngnsticauda Ang. sp. anföres såsom subspetnes till B. scrratits och säges 

 knappt kunna betraktas som en derifrån skild art. 



Af största intresse äro äfven de stratigrafiska data, som här lernnas. 

 Gränsen mellan undersilur och kambrium förlägges närmast ofvan dictyograptus- 

 skiffern, som sjelf räknas till etage 2, olenusetagen. Den der ofvan följande asaphus- 

 etagen, etage 3, fördelas i tre afdelningar, af hvilka den äldsta, 3 a, temligen mot- 

 svarar hvad man hos oss kallat ceratopygeregionen. Denna afdelning 3 a fördelas 



fossil, sådana som Megalaspis linibata, M. excavato-zonata, Ceratopyyc forjicula, Niohe lœviceps, NUcus 

 Armndillo var. depressus Saus och Symphysiirux aiiffusiatus m. fl., har man säkerligen skäl att 

 misstänka, att äfven Tullberg ingalunda alltid lyckats hålla ceratopygeregionens och orthocer- 

 kalkens lager fullt i sär. 



') Såsom representanter för djnrklasser, hvilka dittills ej voro kände från denna region, 

 äro i fossilförteckningen särskildt att beakta iten nämnda gasteropoden, cephalopoden och östra 

 koden. Linnaksson hade visserligen, som näniiidt, redan 1874 omtalat en Ortlioceras från 

 Sveriges ceratopygekalk, men denna ujipgift tyckes sedermera hat\a lielt förbisetts. Åtminstone 

 finnes fossilet i fråga ej anl'ördt 1888 i Lindströms fiirteckning öfver ceratopygekalkens fauna. 



