Bidrag till kännedoiDen om ceratopygeiegionen. 



21 



deri inneslutnc kulkliiiser, i hvilka Holm anträtitule iiicruiiämiida uf honom be- (lS82) 

 skriliia trilobitfanna. Men denna »Pliyllograptusskiffer» torde, att döma af den 

 deri bevarade graptolitfaunan, n.ärmast vara att sanimanställa med Töenquists zon 

 2 af undre didymograptusskiffern (jfr Törnquist 1901) och såhmda, efter hvad 

 längre fram skall visas, antagligen vara något yngre än ceratopygekalken. Bland 

 de i Phyllograptusskiffern (= undre didymograptusskiffern) vid Skattungbyn an- 

 träffade graptoliterna förekomma nämligen (Töknquist 1890) sådana arter som 

 Phyllofiraptuft doisus Törnquist, Dichofiraptiis octohrachiatus Hali< och Tc/ragrcq^tits 

 serra Brongn. Det vill emellertid synas som vore Tullbergs ofvan anförda art- 

 bestämningar (endast 31. daJfcarlims och A. paier äro till arten säkert bestämda) 

 ej så synnerligen tillförlitliga. En del af Segerberg insamlade fossil från ifråga 

 varande lager vid Berg visa nämligen, att fossilen i mergelskifïern i regel äro 

 starkt tillplattade och mestadels sakna skal, hvadan artbestämningen betydligt för- 

 svåras. Frånsedt ett par 0//A?'.s-arter, en Lingula, en Acrotreta. samt en Friwitia, 

 af oss beskrifven under namn af Primilia osfrngotica, äro de föreliggande fossilen ute- 

 slutande trilobiter, nämligen Afpiostiis [Siäenhladhi Linrs.?), Ampyx obtusus n. sp. (ej 

 A. pater), Niohc ohsoleta Linrs., Megalaspif sp. ( ej M. dalecarlicus) samt DiccUo- 

 ceplmlus sp. Megalaspis-aviQw, som föreligger i flera exemplar, synes visserligen stå 

 M. dalecarlicus ganska nära, men har 6 å 7 väl markerade sidoribbor å brämet, 

 har tydligt markerad, något holkad, limb samt visar rhachis väl begränsad och fullt 

 tydlig ända ut till limben; den kan derföre ej identifieras med sistnämnda art. 

 Tyvärr visa de föreliggande Dicclloce^ihal us fvàgmeuien endast pygidiets rhachis med 

 närmast derintill gränsande delar af brämet, hvadan de ej kunnat till arten bestämmas. 

 Tillvaron af dessa sistnämnda tillika med Tullbergs uppgift om förekomsten af en 

 Ceratopygc sp. och en Agnostns, åtminstone närstående A. Sideiihladhi Linrs., hvilken 

 senare uppgift äfven vi kunnat bekräfta, synes oss emellertid tala för, att man, 

 såsom redan Tullberg gjort, möjligen bör räkna den ifrågavarande mergelskiffern 

 vid Berg såsom tillhörig ceratopygeregionens öfre del eller såsom ett öfvergångslager 

 mellan denna och orthocerkalken. Och den öfriga faunans allmänna karakter torde ej 

 heller strida mot ett dylikt antagande. Undersökning af ett rikare material är 

 dock af nöden innan saken kan anses vara säkert fastställd. 



I Tullbergs samma år utgifna »Skånes graptoliter 1» (1882: :i) upprepar han » 

 endast äldre uppgifter, men i en strax derefter utkommen tysk resumé af samma 

 arbete (1883) omtalar han, hurusom Skånes ceratopygekalk inom provinsens sydöstra i883 

 del är föga utvecklad, men deremot vid Fogelsång, der zonen strax förut anträffats 

 af Herr v. Schmalensée, visat sig vara bättre utbildad. Följande fossil voro der 

 funna: Geratopyge forfirula Sars, Euloma ornatnm Ang., Symphysurus angasfatus 

 S. et B., Niohe insignis Linrs,, N. cfr. ohsoleta Linrs., Lingida sp. och Acrotreta sp. 



1886 offentliggjorde Brögger ett arbete angående beskaffenheten af asapbi- 1886 

 dernas hypostom (1886: 1). Der beskrifvns hypostomen till följande i ccratopj^ge- 

 kalkens fauna ingående trilobiter: Nilens armadillo Dalbi., Niohe insignis Ijismh., N. 

 lœviceps Dalm. och Mefitdaspis planllindtata Atia. Samtliga hypostomen af bildas, men 



