22 Job. Chr. Moberg och Carl O. Segerberg. 



(1886) originalen äro alla, naturligtvis med undantag af det, som tillhör den endast i 

 ceratopygekalken förekommande N. insifjuis, hemtade från ortliocerkalken. 



I arbetet finner man vidare insti'ödde notiser af annat slag, af bvilka följande 

 äro af intresse för htär föreliggande ämne. 8id. 26 omtalas att Skandinaviens äldsta 

 äkta Af^aphns skulle vara funnen i ceratopygekalken vid Vestfosseu i Norge. I 

 förklaringen till den afbildning, som (1. c, tafl. I, fig. 1) lemnas af det denna »äldsta 

 äkta Asaphus» representerande bypostomat, säges det tillböra »en obekant AsapJms 

 (MegalasinilesY?)-». Sid. 41 beriktigas författarens äldre uppgift (Bkögger 1882), att 

 Mefjalaspis heroides Bkögger vid Krekling skulle förekomma i ceratopygekalken 

 tillböriga skikt; lagren ifråga äro att räkna till öfre delen af »Phyllograptusskiffern». 

 Och sid. 66 säger sig författaren numera vara af den åsigt, att Sijniphi/surus ej 

 längre bör upprätthållas såsom ett eget från Nilens skildt slägte. — Sid. 48, 49 an- 

 gifves att Niohe emargimda Ang. skulle förekomma redan i ceratopygekalkens 

 öfversta del. De skäl och data, som anföra-s till bestyrkande af uppgiften ifråga, 

 äro emellertid ej af den art, att vi endast på den grund skulle vilja inräkna N. emcugi- 

 nula i ceratopygeregionens fauna. 

 » I slutet af ett annat arbete »Om alderen af Olenelluszonen i Nordamerika» 



(Bkögger 1886: 2) berör samme författare i förbigående äfven Skandinaviens cerato- 

 pygekalk, som paralleliseras med Lower Pogonip (Nevada), Upper Potsdam (Wiscon- 

 sin) samt understa delen af (Quebec Group (New-Foundland). Här omtalas för första 

 gång, enligt mnnflig uppgift e}h fill en af G. Holm, också att Ltnnarssons Uemopleurides 

 duhius i sjelfva verket är hufvudet till Apatocephulus [Dicellocephalus) serrnlus Boeck. 



1887 1 88 7 lemnade Moberg, efter genomgående af de i Sver. Geol. Unders. Museum 



förvarade samlingarna, i A. Lindströms Beskrifning till kartbladet Wenersborg, s. 

 39, en förteckning öfver faunan i ceratopygekalken å Hunneberg. 14 olika trilo- 

 biter anföras. 



» Uti den »Beskrifning till kartbladet Lund», hvilken 1887 puiilicerades af De 



Geer, redogöres något utförligare för den redan 1883 af Tullberg omnämnda 

 ceratopygekalken vid Fogelsång. Jerate förut derifrån kända fossil anföras nu, efter 

 ett af Tullberg efterlemnadt manuskript, äfven Agnostus Sidenhladhi hif^RS., Apatoce- 

 pJialus serratus Boeck, Orthist Christianiœ, Orthis minuta^ Leptœna sp. och OholeJla 

 Salteri Holl. I denna fossilförteckning torde uppgiften om förekomsten af en 

 Orthis minutai helt och hållet bero på ett skrilïel. Hvad dermed afsetts kunna vi ej 

 nu afgöra. Läget af fyndorten för bildningen i fråga finnes ej närmare angifvet, 

 hvarken i »beskrif ningen» eller å sjelfva kartan. Bergarten säges vara »grå, hård, 

 vittrad och stundom genomsatt af maskgångar». Sistnämnda uppgift kunna vi ej för- 

 klara på annat sätt, än att den ursprungligen på svafvelkis rika bergarten genom svaf- 

 velkisens utvittring ofta fått cavernös habitus. Beträffande ceratopygekalkens strati- 

 grafiska läge säges den ha iakttagits »öfver lag med Bryograptas Kjernlfr'^, en upp- 

 gift, som emellertid dels knaj^past kan sägas vara fullt korrekt, dels vid den tid 

 den framkom saknade faktisk grund (sc Lnmh Geologis/.^a FiiltL-lnhli 1893 samt 

 Moberg 1896 och 1901). 



