lüdrag till kännedomen um ceratopygeregionen. 



23 



1888 lemnade G. Lindström, i sin »List of the fossil faunas of Sweden L, 1888 

 en förteckning på alla dittills kcände fossil från Sveriges ceratopygekalk, enligt 

 livilken förteckning denna fauna skulle omfatta 21 trilobiter, 1 ostrakod och 8 

 hrachiopoder, således inalles 29 arter, af hvilka dock endast trilobiterna och 2 af brachio- 

 poderna äro till arten bestämda. Med undantag af att Orfhis 2y ct/n//urmis Lii^risTiiim 

 här för första gången anföres såsom tillhörig ceratopygekalken samt att Primitia sp. 

 tillkommer, innehåller fossillistau intet nytt. Deremot är att anmärka, att Linnabssons 

 1874 lemnade uppgift om förekomsten af en O/^/ioceras förbisetts, äfvensom att Bbög- 

 GERS arbeten (1882 och 1886: 2) ej tillräckligt beaktats, så att Si/mphi/surus socialls 

 LiNRS. och S. avf/ustatus 8. et B. fortfarande uppförts som skilda arter och likaså 

 DicelloccphaJus serratus S. et B. och RemopJeuridcs iluhius Links. I Linoströms ar- 

 bete finner man vidare Ci/rtometopus speciosus Dalm. anförd såsom tillhörig »Upper 

 gray Orthoceratite Limestone», under det att den, såsom i artbeskrifningen skall 

 visas, i sjelfva verket tillhör ceratopygekalkens fauna. 



Beträffande Lindströms fossilförteckning i öfrigt är för vårt vidkommande 

 den omständigheten att beakta, att förteckningen äfven för » Lower red Orthoceratite 

 Limestone» upptager en del annars för ceratopygekalken (och -skiffern) karak- 

 teristiska arter. Sådana äro Ccyatopygc forfiriiht Sars, Sumphysunis angusidtns S. 

 et B. samt Shumardia pnsil/a Sars, om hvilken sistnämnda art det tillägges 

 »(Discovered by Dr G. Holm in Aleklinta, Isle of Oland and first by him i)laced 

 in this genus)» ^). A ena sidan skulle saken kunna tänkas bero på att i något fall 

 ren förvexling mellan orthocerkalk och ceratopygekalk egt rum, men å andra sidan 

 bör ihågkommas att, såsom Moberg (1890: 2) vid uppställandet af sitt schema för 

 orthocerkalkens indelning framhållit, ceratopygekalken ej alltid tycks vara skar[it 

 skild från planilimbatakalken, och denna senare zon måste i Lindströms arbete 

 vara sammanförd med » Lower red Orthoceratite Limestone». Det ligger nära 

 till hands, att i omständigheter af liknande art också söka förklaringen till de i 

 det föregående omnämnda olika tolkningar af den geologiska profilen vid Horn, 

 hvilka Tullberg och Holm (i deras reseberättelser från 1882) lemnat. 



I detta sammanhang ha vi ock att nämna ännu några ord om Holms fynd af 

 Shumardia ptisiJla vid Aleklinta. Efter hvad man numera vet, är det ej möjligt 

 att säkert skilja mellan de olika Shmmird i a-aiterna, såvida icke pygidier föreligga. 

 Innan derföre bestämd uppgift lemnats om, hur härmed i detta fall förhåller sig, 

 måste artbestämningen räknas som tvifvelaktig. (3ch då vidare, efter hvad vi ofvan 

 (sid. 18) omnämnt, en möjlighet för att ceratopygekalk ändock kan förefinnas vid 

 Aleklinta ej får anses helt utesluten, torde uppgiften om ait Shumardia 2>usiUa Sauh 

 anträffats i (undre röd) orthocerkalk tills vidare få anses obestyrkt ^). 



Enligt hvad vi fornt (sid. 17) omnämnt var det dock LjxnAksson, som törst förde Conophryft 

 (Baffnff) j)nf:illiis Saes till slägtet Shuinardia. 



Hvad här anmärkes beträffande S}iuma7-(lin ïym]c{ vid Aleklinta, nedskrefs våren 1904 och 

 delgafs äfven Docenten Wiman vid dennes l)e8r>k i T.nnd Inisten samma år. Att anmiirkningarna 

 varit befogade framgår tilUylles af Wimans 1905 ntkomna, här längre iram omnämnda arbete. 



Moberg. 



