24 



Joli. Chr. Moberg och Carl O. Segerberg. 



I8fi0 1890 redogjorde Mobekg (1890: 1) för sitt i alunskiffern mellan ceratopygckalkeii 



(med des.s glaukouitskiffer) och den underliggande dictyograptusskiffern vid Otteuby 

 gjorda fynd af Cerdfop/igejorficiilfi 8 auh och Shiniarclia jnisiUa i^Aiis. Sistnämnda art, 

 hvars pygidium nu für första gång anträffats, beskrefs och afbildades. Såsom redan 

 titeln å den uppsats, hvari fyndet omtalas, angifver, ansågs skiffern ifråga ekvivalera 

 Norges ceratopygeskiffer. Af petrografiska skäl ville författaren draga gränsen mel- 

 lan undersilur och kambrium närmast ofvan ceratopygeskiffern. 



» Mot sistnämnda förslag inlade omedelbart derefter Professor B. Lundgiien 



(1890), förordande den af Brögger fixerade gränslinien, en gensaga, hvilken åter 



>; framkallade ett svar af Moberg (1890: 3), hvari denne vidhåller och vidare ut- 

 vecklar skälen för sitt förslag. 



» Holm anförde samma år (1890) nya fynd af ceratopygekalk från Norrland. 



Efter hvad fossil, som mestadels torde varit »insamlade i lösa stenar, hvilka likväl 

 ej blifvit transporterade någon sträcka, utan varit anslående på fyndorten», angåfvo, 

 träffas här ceratopygekalk flerestädes. Utom den redan 1874 af Linnarsson om- 

 nänuida lokalen vid GranhcVjden, hvars fossillista emellertid nu tillökas med flera 

 karakteristiska arter, bland hvilka må nämnas SImnuiidla pnsiUa (endast hufvudet 

 antriUTadt, så att artbestämningen ej kan anses fullt säker), omtalas följande fynd- 

 orter: Skikkiberg med en ljusgrå, tät, hård kalk, Storberget med ljusgrå och 



Ï. Strönniäs med svartgrå kalk. — Samtidigt redogjorde Mörtsell, som insamlat det 

 af IIoi.M undersökta fossilmaterialet, sjelf (1890) något närmare för förekomsterna. 

 Jemte af Holm nämnda fyndorter för ceratopygekalk anför lian en lokal Anges- 

 bäcken, der block af »ljusare kalksten fullkomligt liknande Coratopygekalken vid 

 Strömuäs» anträffats. På tal om fyndorten vid Storberget namnes, att der under kvart- 

 sit förekommer en mörkgrå lerskiffer, hvilken troligen sammanhänger med cora- 

 topygekalken. 



» Gagel, som 1890 omnännier block af ceratopygekalk från Wehlau och Pr. 



Holland, förande Orlhi'^ Ckristianirf K.ierule, lemnar en kort karakteristik af nänm- 

 da fossil. 



1892 1 892 refereras uti Beskrifning till kartbladet Simrishamn af N. O. Holst den 



här förut (Linnarsson 1875: 1) omnämnda iakttagelsen af en vid Jerrestad anstå- 

 ende antagligen ceratopygeregionen representerande glaukonitisk kalksten. Före- 

 komsten hade emellertid ej återfunnits och ej kunnat å kartan inläggas. 



I89,s 1893 lemnade Lunds GeoJogiska FäUMuhh, som återfunnit den först af v. 



SoHMALENSÉE anträffade fyndorten föi- ceratopygekalk vid Fogelsång, närmare upp- 

 gift om dennas läge, samtidigt omtalande att ceratopygekalken derstädes under- 

 lagras af en skiffer med Ceratopyge forficfda Sars och Shimwräia pusilla Sars 

 (ymnig), hvilken skilfer »väl sålunda snarast torde vara att räkna som en motsva- 

 righet till Ceratopygeskiffern». — Efter hvad här längre fram skall visas, är ifråga 

 om den Shnmardia, som förekommer vid Fogelsång, don då gjorda artbestämnin- 

 gen felaktig. 



» Samma år antriiffade Wiman (1893) å Limön vid Gelle anstående lager af 



