Biili'Mjj; till kannedoiiieii om ceratopygeregioiieii. 



25 



grâgi'ôn lera och lerhalLiga kalkstensbaukar, i hvilka brachioijodi'örande glaukonit- (i893) 

 skiffer är inlagrad. Wiman antager att dessa lager tillhöra ceratopygeregiouen. 



I »Geologisk vägvisare inom Fogelsångstrakteu» omnäraner Moberg 1896 1896 

 ånyo ceratopygelagren vid Fogelsång. På grund af senare iakttagelser har för- 

 fattaren i sistnämnda arbete, dels ej angifvit någon species-bestämning af den an- 

 träffade Shitmardiaavieu, dels ansett sig böra föreslå benämningen »Shumardiazon» 

 för de under ceratopygekalkcn förekommande Sliumardia förande lagren, hvilka pe- 

 trografiskt ej göra skäl för namnet »ceratopyge-.'^/i/^er». Under ceratopj^gekalken 

 trälfas nämligen en gråblå bracbiopodförande skiffer, hvari en trilobitförande bank 

 af »Backsteins» artad habilus finnes inlagrad, och är det denna, som närmast afsågs 

 med benämningen »Shumardiazon», ett namn, som dock knappast torde vara af 

 annat än lokal betydelse. 



Under 1896 utkom äfven Bröggers synnerligen intressanta studie: Ueber die » 

 Verbreitung der Euloma-Niobe-Fauna (der Ceratopygenkalkfauna) in Europa. Här 

 uppställas flera nya slägtnamn, nämligen [s. 2\) Apatocephalus [löv JDicelloccphdus ser- 

 ratus S. et B.), (sid. 10) Dieellocejjhalma (för Dicellocephahis dicrmirus Ang.) samt (s.68) 

 Oromctopus (för llolomctopHS? dcdijrons Ang.). I arbetet lemnas också, efter en från 

 G. Holm erhållen (aldrig publicerad) tafla, af bildning af en Apatocephalus serratits^), 

 visande beskaffenheten af hufvudsköldens främre del. 



Såsom ekvivalcnter till Skandinaviens ceratopygekalk anCör Bröggur nu, 

 jemte de af honom redan 1886 omnämnda bildningarne från Nordamerika, äfven 

 Shineton Shales i Shropshii'e, Tremadoc i Wales, f--eimitz-skikten vid Hof i Bay- 

 ern samt en del lager från Cannes och Saint-Chinian i Languedoc jried en aï 

 J. Bergeron (1893, 1895) bcskrifven fauna. 



Bröggers föi\slng att för ceratopygekalkens fauna införa benämningen »Eulo- 

 ma-Niobe-faunan» måste betraktas som mycket olämpligt, ty dels träffas båda de 

 sistnämnda slägtena tillsanunans ännu så högt uppe som i öfre delen af orthocer- 

 kalken (Lindströms fossillista från 1S88 angifver Euloma Irvve Ang. och Niohe fron- 

 talis Ang. från »Upper red OrUioceratite Limestone»), dels är slägtet Niohe i senare 

 tid (Persson 1904) påvisadt redan i olenidskiffern. Skulle det verkligen visa sig 

 lämpligt att för ceratopygekalkcn införa en annan benämning, torde hellre det 

 aï amerikanska geologer för en del antagligen hithörande lager använda nanuiet 

 Diccllocephalus-zonen vara värdt att särskildt beaktas. 



Samtidigt med Bröggers oîvannâmnda arbete utkom en mindre uppsats af » 

 Pompeckj (1896), hvari denne, med anledning af en vid Schellenberg nära Hof an- 

 träffad ny fyndort för den redan aï Barrande (1868) beskriîna Leimitz faunan, un- 

 derkastar Barrande's bestämningar en ingående kritik och vidare påvisar de iCrå-. 

 gavarande bildningarnes likåldrighet med Böhmens I\omorau skikt och Skandina- 



') I anförda arbetet användes sid. 13 beniiinningen Aimtocephalns ihibins, men denna lilttaa 

 sedermera (1. c., .sid. G5, not 1) till A. serratiis. 



Lunds Uiiiv:s Årsskrift. N. F. Afd. 2, Bd 2. 



4 



