26 



Jcili. Ohr. Moberg och Carl O. Segeiberg. 



(l89tj) viens ceratopygekalk såväl som med de nyss ofvan omtalade bildningarne i Wales 

 och Shropshire samt vid Cannes och Saint-Chinian. 



1897 1897 redogör Holm sjelf närmare för sina, efter hvad vi nämnt, redan 1886 

 och 1896 genom Bköooer bekantgjorda' iakttagelser rörande Linnarssons på defekt 

 material uppställda Kemopleiirides (hihins, som i sjeifva verket visas vara hufvud- 

 skölden till det under namn al' DiceJlocrphahis .scrratits S. et B. kända pygidiet. Af 

 såväl hufvud som pygichum lemnas goda afbildningar, allt efter norska exemplar. 



1898 Efter undersökning af en del silurblock, 1863 insamlade vid Glöte af A. Erd- 

 MANN och 1873 omnämnda af Törnebohm (s. 29 i Ueber die Geognosie der schwe- 

 dischen Hochgebirge, S. G. U. 8er. C, N:o 9), men då räknade som orlhoeerkalk, 

 kunde Holm (1898) omtala förekomsten af ceratopygekalk i Herjeådalen. I stuffei'na, 

 som bestodo af dels grå dels svartbrun kalksten, lik den bergart, som förekommer 

 uti motsvarande lag i Norge, anträifades C//rtomefo2nis j)riiniiiemis, Synqihysnrns 

 angusfaius, Triarthrus AngeJini, Niohc insignis, Orthisi Christianiœ och Lingulella lejns. 



» Samma år påvisa Moberg och Möller (1898), att den uti zonen 3aa i Noi"ge 



samt måhända i dennas gränslager mot olenidskiffern anträffade trilobit, hvilken 

 Brögger (1882) indentifierat med Acerocare (Cydognatlius) micropygum Linrs. ej är 

 demia, utan en ny art, för hvilken de föreslå namnet A. norvegicum. 

 1900 1900 beskref och afbildade Moberg (det förut ej kända) hufvudet till Dicello- 



cephalina dierœura Ang. sp. ^) samt den nya arten Shiuiiardia oelandica, båda i block 

 af ceratopygekalk anträffade på Oland; den sistnämnda arten hade dock äfven an- 

 träffats i fast klyft vid Wentlinge (Oland), der bevarad i alunskiffer. Särskildt fram- 

 hölls, att å dera skilda horisonter inom Olands ceratopygeregion skiffer befunnits före- 

 träda ceratopyge /i7/W\ Att i Sverige skilja mellan ceratopygeskiffer och ceratopygekalk 

 såsom skilda geologiska horisonter, betecknades såsom ogörligt. Och, då författaren 

 på grund af sina nyare iakttagelser (jfr Moberg 1898, ref. i Bihanget till denna 

 litteraturöfversigt) ansåg sig böra frångå sin tidigare (1890: loch 3) uttalade åsigt om 

 läget af gränslinien mellan kambrium och undersilur, drogs denna nu mellan dic- 

 tyograptusskiffern och olenidskiffern ^), hvarvid schemat öfver gränslagren erhöll 

 följande form: 



UiKlersilur \ . , Zoii med Ccratopyne (kalk och skiffer). 



I Ceratopygeregion { j.. ^ \ 



» Dictyograptus. 



» Acerocare och PrJtum. 



Kiiniliriiini 



Ceratopygeregion 

 Olenidregion 



Anm. Då ofvanståcnde sclieni.a rycker dictyograptiissUifferii med in i ceratopygeregioneii, 

 kan tydligen vår historik lifver cei\ato]5ygei'egionen ej lemna dictyograptiisskifîcrn obeaktad. 



') Jfr artbeskrifningen. 



'-) Enligt skriftligt meddelande från professor Brögger, daferadt d. '/6 190.3, ansluter sig 

 afven denne senare numera till Moiîergs här anfcirda åsigt (enligt hvilken sålunda dictyograptns- 

 skilfern tillhör nnderailnren) och betecknar sistnämnda skiffer som 3aal. 



