Billraj,' till kaninr'iliMiii'n oni ceratopygeregioucn. 



27 



Alia lie i.lahi lörandi' dict3-ogiaptusskiffei-n, hvilka i detta samband kuiiiia .syna.s vara at' vigt, skula 

 deiiVirc inedilelas i ett siifskildt hihdiig till dciiiia littevaturöfversigt. Att i historiken öfver cera^ 

 topygekalkcn (och skitîei'n) inrycka säiv-^kilda incddulanden om dictyograptusskittern skulle niiiuli- 

 gen utan f(jnit.-;kickadt meddelande om de motiv till ett dylikt till vägagående, hvilka just senast re- 

 fererade arliete anför, varit mindre lämidigt. 



1901 onilalav INFoiiKRo, att Di' C. O. Segkkbekg genom s[)rängning vid Fogel- i;,oi 

 sång kunnat konstatera, alt (Icrvaiande cci'atopygelager direkt livila å bryograp- 

 tusskilïcr. 



Samniu år redogör Pompeckj (1901) for sin undersökning af fossil (delvis Bkk- » 

 (iKiiON's original) frän Languedoc's ceratoiiygezon. Han kan hiirvid till fullo l^e- 

 kräftii såväl sina egna som Bhöogeks tidigare uttalanden angående denna fauna 

 (endast ifråga om AsdjiltcJina Barroi.^i J. Bergeeon råder en mindre menings- 

 olikhet). PoMPEGKJ fastställer förekomsten af Siimplijistinis angiisfatu,s S. & B. och 

 afl^ildar af denna art ett nästan fullständigt exemplar, visande äfven dess förut 

 okända thorax. Jün ny S/uinun-d/a-aii, Sh. M/qucJi, l)eskrifves och afbildas. 



lioLM lemnar (1901) en del upplysningar om KinnekuUes ceratopygekalk. 

 Bland annat lennias här för första gång en afbildning af Cncfopi/f/e forjhula från 

 svensk fyndort. Och vidare är att märka, att fossillistau upptager Nilens l/mbafus 

 BßÖGGEß (ej förut anförd från Sverige) och SiiDiphnsnrus hrcriceps Angelin, hvilken 

 ursprungligen beskrifvits från orthocerkallcen och ansetts uteslutande tillhöra den- 

 nas lägsta del (jfr vårt ref. af Linnaksson 1875). 



Följande år beskref Wiman (1902: 1) on uy Shtimardia-&xi, Sli. b()tt7}ica, iwiman 1902 

 jemte Ceratopi/f/e forficula i orstenar, träffade som block i Gefleåsen vid Trödje i 

 Gestrikland. Och vidare anfördes från Biluddens ceratopygeskiffer, en vanlig alun- 

 skiffer med orsten, Aecrocare norvegicum Mbg, Simmardia odandica Mbg.'', trilobitfrag- 

 ment erinrande om Apatocephahis eller HystcroJenns, en del brachiopoder, en Cono- 

 dont, en Briiofiraptus (eller Dichograp/us) samt Protospovgia sp. I fråga om läget 

 af gränsen mellan undersilur och kambrium ansluter sig nu Wiman obetingadt till 

 Mobergs ofvan anförda, 1900 framställda åsigt — I samma arbete omnämnas 

 ock en del fossil funna i block af obolussandsten (närmare härom längre fram 

 vid redogörelsen för oboluskonglomeratet). 



I ett annat samma år utgifvet arbete beskrifver Wiman (1902: 2) en ny trilobit » 

 BoecMa Mohergi från dictyograptusskitïer vid Tåsjöberg i Ångermanland. Tillsam- 

 mans med näranda fossil träffades ock fragtnent af ett Acerocare-\)yg\åmm. Att 

 dessa oleuider träffas i dictyograptusskilïern kan, såsom Wiman sjelf framhåller, ej 

 anses stå i strid med att denna räknas som undersilur. Efter hvad ofvan nämnts har 

 ju Wiman äfven (1902 : 1) påvisat Aecrocare norvegicum i sällskap med en verklig 

 ceratopygefauna. 



') Och då Wiman 1902 i Münthe.s beskrifning till »Ottenby» förer diotyograptusskifEern 

 till kambrium, tillägger han också (not 1, sid. 2t)), att detta göres >i likhet med hvad förr plägat 

 ske> . . . , »ehuru jag» (Wiman) »för min personhga del ansUiter mig till Mobergs förslag att 

 räkna densamma till siluren». 



