Bidrag till kiiniiedomen om ceratopygeregionen. 



29 



arlcr: Apafoccpludns pcctcn, Shnmardifi ncr/cicnsis, Anipi/.r hrcv/cauda och llcgalasp i- ( 

 des nericiensis. Denna fauna, livars samtliga arter bcskrifvas och afbildas, före- 

 kommer i en, 4 till 8 cm mäktig, grön skiffer inlagrad mellan öfverliggande grön- 

 grå ])lanilimbatakalk och underliggande glaukonitkalk Wiman kommer, som 

 det vill synas på ganska svaga grunder, till det resultat att denna Shumardiaskif- 

 fer tillhör [)laniliinl)atakalken. Tyvärr är den egentliga [»lanilimbatakalkens fauna 

 ej så grundligt känd som önskligt vore, särskildt dA, det gäller en så delikat fråga 

 som den, huruvida detta gränslager, som ju Shumardiaskiffern vid Lanna i alla 

 händelser är, bäst föres till ceratopvgeregiouen eller orthocerkalken. Det skulle ju 

 till och med kunna sättas ifråga om verkligen planilimbatakalken förtjenar hållas 

 isär såsom en egen orthocerkalken tillhörig afdelning. 



Vax antydan om att äfven annorstädes liknande öfvergångsbildningar med säre- 

 gen fauna förekonnna i (eller vid) ceratopygelagrens öfversta del iinna vi för öfrigt 

 också i WiMANS här ifråga varande arbete. Efter att hafva omtalat, hurusom vid 

 näriuare granskning det fossil, som Holm (eidigt Lindström 1888) funnit i den s. 

 k. »undre röda orthoeerkalkcns» lager vid Aleklinta och identiiierat med Shiiuiardin 

 pusiUa, visat sig ej kunna till arten säkert bestämmas, enär endast hufvudsköldar 

 föreligga, anför nämligen Wiman följande honom af Holm benäget lenmade intres- 

 santa uppgifter angående det lager, hvari Shoiuirdid-aiiQu förekommer. Fossilet 

 har anträffats i små kalkkonkretioner i ljusgrön mcrgelskilfer mellan alunskilfern 

 och egentliga kalken med M. planilimhata, således uti lagret i af Holms protil N:o 

 4 i dennes uppsats från 1882: 2 ^). Wiman tillfogar, att det my^cket väl kunde vara 

 samma (eller ett liknande) skikt som han sjelf anträffat vid Lanna och säger sig 

 hålla för sannolikt, att den, i profilen vid Aleklinta, skiktet ilråga underlagi-ande 

 alunskiffern till största delen är ceratopy^geskilTur, alldenstund han funnit Dicljio- 

 giaptus ßaheüifoymis vid alunskif ferns undre gräns. — Ett aimal lager, som må- 

 hända också snarast är att räkna som ett sådant öfvergångslager, ha vi förut om- 

 talat från Berg i Östergötland (se sid. 21). 



Af skäl som nyss nämndes, anse vi oss emellertid för närvarande böra låta 

 det bero vid den af Wiman gjorda åldersbestänniingen och hafva följaktligen vid 

 vår förteckning öfver ceratopygeregionens fossil ej medräknat dem från Shumardia- 

 skiffern vid Lanna. 



Lamansky, som redan 1901 ^) fördelade Schmidts Glaukonitsaud och understa 

 Glaukonitkalk eller planilimbatakalk i tvänne afdelningar 131a och BIß, af hvilka 

 den förra parallelisei'as med Norges ceratopygeskiffer den senare med ceratopyge- 

 kalken, lenmar i ett följande arbete 1905 en utförlig redogörelse för sistnämnda af- 



') Vi ha redîiii i det föregående omnämnt att Linnarsson (1875: 2) ansåg denna ghiuko- 

 nitkalk vara ekvivalent med ceratopygekalken. Wijian synes emellertid (1. c. sid. 5) äfven räkna 

 med den möjligheten att glankouitkalken kunde tillhöra planilimbatakalken. 



^) I>å pr(.)lilcn ifråga bclinncr sig .strax S om Brndstad sjöbodar, Alböke s:n», skulle således 

 det ifrågavarande SliHinanJia-îyndct oj ens, såsom fiinit uppgifvits, vara gjordt vid Aleklinta. 



I ett i lilleraturförtcckningen ej upijtagct arl)etc: »Neue Beiträge zur Vergleiehung der 

 Ost-lîaltischen und fSkandinavisehen Unter-Silurs», Centraiblatt für Mineralogie etc. l'JOl. 



