Jill:. Chr. Mi)\)vvg oeli Cai'l O. Sej^erberg. 



T'lii.ler dylika löihålhimleii iiuuste vi dertoiu till fiiüsländigaiidc af den Icmnade hist<iiiken 

 üFvcii anfiii-a de viktigasto data niraiide värt ohohiû'onglomerat orli de oss gjoi'da fynden af 

 obuUissandssten, ocli få vi sålunda deras liistorik som andra afdeliiingen i hilianget till litteratur- 

 öfversigten. 



2) Oboluskonglomeratet och -sandstenen. 



isil Redan 1S44 oljserveracles oljoluskongloineratet vid Klittberget i Dalania af H. 



VON Post (jlV s. H5 i Fosroritkoinniiltccns» berättelse 1873), livilkeii, eftor det att 

 material 18G8 insamlats, Icmnadc ])rof af bergarten med deri innesliitne Oholi åt 

 Angiolin till undersökning. Under de närmast följande åren studerades bildnin- 

 .gens utbredning oeli geologiska förbållanden ganska ifrigt, detta mest på grund af 

 bergartens vid kemisk analys iakttagna relativt höga fosforsyrehalt (varierande i 

 konglomeratet mellan 2,88 och 9,29 %, i fosi'oriten mellan 33,87 och 36,55 "/o). 



1870 1 870 belägger v. Post de ifrågavarande lagren, som sägas tillhöra »den un- 

 dersta delen af den s. k. Ofvergångsformationen, som man numera benämner den 

 Cambriska bilduhigsperioden», med det alltsedan gängse namnet »oboluskonglo- 

 merat» . 



1871 Strax derpå omnämnes bildningen äfven af Töenquist (1871). Han angifver 

 (s. 102) att dess »plats i lagserieu synes infalla inom cystidekalken eller vid dess 

 öfre gräns». 



» Stolpe uttalar 1871 (se sid. 5 och 39 i »Fosforitkommittéens» berättelse) den 



åsigt att oboluskouglomeratets plats vore mellan urbei'get och de äldsta silur- 

 lagren (i Siljanstrakten). 



1872 Men ämiu synes Törnquist (1872) böjd att vidhålla sin först uttalade åsigt, 

 dervid sägande: »Hvarje nytt faktum har hittills blott ökat frågorna, utan att 

 serdeles bidraga till deras lösning». 



187.3 1873 öfvergår slutligen Töenquist (se bilaga B i »Fosforitkommittéens» 



berättelse), efter att i sällskap med Stolpio ha ånyo besökt de gamla fyndorterna, 

 till denne senares ofvan relaterade åsigt. Det torde vara på grund af Töenquists 

 utlåtanden som Fosfor itliommiftéen i sin till Kgl. Mjt inlemnade berättelse (not 1, s. 

 16) anför, att man inom ifrågavarande bildningar kan ^urskilja tvenne skilda lager, 

 nemligen 1) underst, det egentliga Klittbergskonglomei'atet med Obolus, och 2) of- 

 vanpå detta, en blågrön glaukonithaltig bergart». 

 » Samma år framkastar Linnaesson (1873) den förmodan, att Dalarnes obolus- 



konglomerat måhända motsvarar den s. k. grönsanden i Pyssland (eller m. a. o. 

 ekvivalerar ceratopygekalken). 



1871 1874 vidhåller Töenquist sin föregående år uttalade åsigt; såsom de äldsta 



bland de »siluriska formationsleden» anför han nämligen oboluslagren, »som utgö- 

 ras af Oboluskonglomerat och Obolusgruskalk, båda hittills karakteriserade af ett 

 enda fossil Obolus sp.-> (1. c, sid. G). 



