Bidrag till kämicilomen om ceiatopygeiegionen. 



37 



Att Tüllberg (1882: 2) i sin »redogörelse för geologiskii resor på Oland omta- 1882 

 lar fyndet af en OhoUis i (undre) glaukonilskiffern vid ('arlevi och mellan l^orgholm 

 och Köping samt p;i den grinid vill parallclisera denna glaukonitskifter med obo- 

 luskonglomeratet i Dalarne, är redan i det föregående oninäinndt. 



Samma åi' anför Holm (1882: 2) i sin reseberättelse ett vid llurn å norra » 

 Öland nnder grönsand anträlTadt konglomerat (med brottstycken af paradoxides- och 

 olenusskiffer i ett obolusförande cement) såsom en »mellanläid<: mellan Oljolus- 

 lagret i ryska ()3tersjö[)rovinscrna och Oboluskonglomeratet i Dalarnc . 



LiNNAKSSON och Tulluekct angifva 1882 från Knifvinge skilferhrott i (Jster- » 

 götland följande lagerserie: öfverst blågrönaktig kalksten, pJaniUinlxifahnlh-, 1,2 m, 

 derunder en af glaukonitkorn starkt upi)blandad kalkmassa, Dfirönsand •'■> '), 0,3 m, öfver- 

 lagrande cn 1,8 ra mägtig skiffer med Dicfjiograpfus, som i sin ordning hvilar 

 på ett, brachiopodfragment förande, 0,02 —0,08 m mägtigt band af kalkig sandsten. 

 Först på ett djup af 0,3 m i den underliggande skiffern träffas orsten med Fcltara 

 och på ännu lägre nivå Forchhammerizonen tillhöriga lager. — Man torde kunna 

 ifrågasätta, huruvida ej den brachiopodförande sandstenen skulle få räknas som en 

 ekvivalent till andra trakters obolussandsteu. 



1883 fördelar Töbnquist »oboluskalken» i tvänne endast [)ctrograBskt skilda 18ö3 

 lag, oboluskonglomerat och (deri)å liggande) obolusgruskalk. Med anledning af 

 bland annat Holms och Tullbergs nyssnämnda uttalanden sannnanställer han obo- 

 lusgruskalken med den öländska glaukonitskiffern, tilläggande att »dermed är också 

 det ined gruskalken faunistiskt förbundna oboluskonglomeratets bildningstid a}j- 

 [)roximativt bestämd». 



1885 omtalar Holm (1885: 1) åter meranämnda konglomerat från Horn. Of ver- issri 

 lagradt af glaukonitsand måste det ha tillkommit Jore denna, men efter oleuusskik- 

 tens bildning; det förer Obolus ApoUinis Eichw. och är säkert att parallclisera med 

 de estländska obolusskikten. Här omnämnes också att Holst på Öland funnit en 

 dictyograptusskiffer direkt öfverlagrande ett konglomerat (oboluskonglomerat?). 



1896 bringar äfven Mickwitz (sid. 30) de svenska oboluskonglomeraten på isoii 

 tal. Han bekräftar, på grund af egna undersökningar, att den brachiopod, som 

 Holm anträffat i konglomeratet vid Horn, verkligen är Oholiis ApoUinis. I honom 

 tillsända i)rof af obohiskonglomeratet (»Obolensandstein») från Dalarne återfann Mick- 

 wiTz såväl O. ApoUinis som O. friauffiilaris, båda förut kända från Estlands 

 obolussandsteu. 



1902 omtalar Wiman (1902: 1) fynd af obolussandsteu i block vid ön Fantom i!tU2 

 i Singöfjärden uära Osthammar; i bergarten, en lös kalksandsten, träffades Hyolltlius 

 sp., Lingniella'^ sp., Ohohis ApoUinis, Oholus ceîahis Volbohth var. orhiculatiis Mickw. 

 och Ohohis ohtnsus Mtckw. ? I liknande block från Mariehamn på Aland träffades en 

 OriJds sp. (euligt Lamansky 1905 antagl. O. recta Pander). 



Följande år redogör W iman (1903) för ett nytt fyud af obolussandsteu vid V^estanå if(03 



') Det är säkerligen denna bergart, om hvilken Linnausson 1873, etter granskning al' prof, 

 hemförde af A. E. Töenebohm, säger att den torde vara att sammanställa med Estlands glauko- 

 nitsand eller måhända snarare med den estländska glaukonitkalken. 



