Joli. Chr. Molierg ocli Ciul O. Seeerberg. 



)i Bninnby sockcii i Östergötland, J.agcrl'öljdcn der visade ofvan pelturazoneu 2,08 

 m obolussaiidslen, hvarin\ följde först 2,38 in dictyograptusskiffer (öfre delen kan 

 möjligen ha varit eeratopygeskiffer) och sedan 0,12 ni glankonit ölVerlagrad af ortho- 

 cerkalk. Det är blott i)â stratigrafiska skäl sandstenen sammanställes med obolus- 

 sandsten. I fråga om iildre fynd fästes nppmärksamlieten på, att Linn a ksson å bla- 

 det Wreta Kloster (se Linnaksson och Tullberct 1882) dels vid Knifvinge dels 

 vid Storbergs kalkbrott i Krigsbergs socken fuiniit en liknande lagerföljd, äfvensom 

 der|)å, att Holm i en diclyograptnsskiffern underlagrande sandsten vid Knifvinge, 

 hvilken af honom räknades till [lelturazonen, 187(5 funnit J)icfi/of/nipfus (se Holm 

 1885 : 2, s. 8). 



Den littcnitmorversiigt, som liar leinnals, har i regel ej tagit hänsyn till andra arbeten iin 

 sådana som mera dhekt beröra Hkandinaviens ceratopygeregiou. Visserligen omtalas i såväl Tysk- 

 lands som Hollands -(Teschiebelitteratur ett och annat fynd af block fiån Skandinaviens cerato- 

 pygoregion, men dels äro dessa fynd mycket sparsamma dels äro de npplysningar, som nr nämnda 

 litteratnr skulle kunna vara att liemta rörande här ifrågavarande bildningar, skäligen betyilelselösa, 

 livadan vi endast undantagsvis ansett oss ha skäl att närmare beakta densamma. 



o) Nyare litteratur rörande utländska bildningar analoga till Skandina- 

 viens ceratopygeregion. 



Redan Bkögger har, såsom ofvan anförts, framhållit att Nordamerikas silur 

 säkerligen i viss mån eger motsvarigheter till vår ceratopygeregion (se Brögger 

 1882, 1886: 2 och framför allt 1896, sid. t)2— (3(3). Men i det stora hela torde 

 dock de afsedda l)ildningarncs likhet vara ganska ringa, inskränkande sig till öfre 

 och undre gränslagrens likvärdighet samt till en viss paleontologisk analogi, livil- 

 keu frånsedt ett par graptoliter dock ej går så långt, att identiska r/r/rv kunnat med 

 säkerhet påvisas. 



Nordamerikas silur erbjuder oss derföre här blott i fråga om dictyograptusskif- 

 fern och dennas systematiska ställning ett närmare intresse. — Walcott vill (1890) 

 parallelisera zonen med Diet. sociale från Cape Rosier med Englands Tremadoc 

 ocli tillägger »I would refer them» (the Cape Rosier beds) »to the Lower Ordo- 

 vician or to the Lower Calciferous». — Enligt G. F. Matthew (1891) trâtïas Didyo- 

 graptus ßahellijoiuiis Eicnw. fl Navy Island ej blott i den egenthga dictyograptus- 

 skiffern (Matthew's Bretonian 3c) utan går dels längre ned till zonen med PeJtiirn 

 scuiahaoides {= 3b) eller möjligen t. o. m. till närmast äldre afdelning, zonen med 

 JParaholina spinulosa (= 3a), dels högre upp till zonen med Tefrrif/rapfus (juadri- 

 hrdcliidtiis (— 3d). — RuEDEMANN Omtalar 1903 från skifferzonen i östra delen af New 

 York en nyupptäckt fyndort, Schaghticoke, för dietyograptusskiiïer, i hvilken man 

 har tvänne i det stora hela likvärdiga graptohtzoner, en med D. flahdiifonnis och 

 en med Clonofirapti . Bland den senares fossil nämnas Clonogr. approximafus Mat- 

 thew, Bri/of/r. leiiiiis Matthew och Bj-. patens Matthew. Under hänvisande till 

 att Nilsson (-WestergÄbd) och Tellander vid Fogelsåug likaledes kunnat påvisa 



