II. Ceratopygeregionens systematik. 



Uuder benämningen ceratopygeregion sammanfatta vi de lager, som tillhöra 

 BßÖGGERs afdelningar 2 e och 3 a. Hit räkna vi sålunda dictyograptusskiffern med 

 dess bryograptuszon, oboluskouglonieratet och obolussandstenen, ceratopygeskifïeru 

 med dess underliggande »zon med Syinphysiinn^ i)ici/ne)is>>, ceratopygekalken med dess 

 glaukonitlager samt andra inom seriens gränser fallande bildningar, utan hänsyn till 

 deras petrografiska beskaffenhet. Den palcontologiska karakteren har sålunda i första 

 hand varit bestännnande föl' regionens omfång såväl som för dess vidare indelning. 



I petrogratiskt hänseende förete regionens l)ildningar ganska stor omvexling, 

 alunskiffer med orstenar, vanlig lerskiffer, glaukonitskiffer, glaukonitsand och glau- 

 konitkalk, gråa, svarta, och rödaktiga kalkstenar, fosforit, konglomerat (Dalarne) och 

 sandsten (Gefleområdet och Östergötland). Under det att i Norge skiffei'facies är rå- 

 dande i regionens undre delar och kalkstensfacies i dess öfre del, finner man sålunda 

 i Sverige mera vexlande förhållanden. På Jlere nivåer träffas skiffrar inlagi-ade mel- 

 lan kalkstensbankarne eller omvändt kalkslensband inskjutne i skiffrarne. 



Men äfven i faunistiskt hänseende ha vi ganska stor faciesvexling. I 

 linfvudsak skulle man kunna särskilja en graptolitfacies, en trilobitfacies och 

 en brachiopodfacies. Fossil tillhörande andra djurgrupper än de nämnda före- 

 komma visserligen, i det att gastropoder, cephalopoder och ostrakoder m. fl. äfven 

 äro kända från ceratopygeregionens bildningar, men de äro alla der att räkna som 

 sällsyntheter. Ostrakoderna träffas visserligen här och hvar ymnigt, men ha i alla 

 fall mycket lokal utbredning. I god öfverensstämmelse med hvad man känner om 

 de recenta brachiopodernas bionomi (se Waltheh 1893 — 94), träffas brachiopoder 

 såväl i ceratopygeregionens skiffrar och kalkstenar som i dess sandstenar och kon- 

 glomerat. Inom de två .sistnämnda bergarterna bilda brachiopoderna ofta nog till 

 och med så godt som faunans enda element, hvadan man, då härtill kommer att 

 de särskildt i dessa fall vanligen uppträda i stora massor, väl torde kunna tala om en 

 brachiopodfacies. Någon större ledning för stratigrafien lemna brachiopoderna dock 

 icke. De fördelar, som skulle kunna ligga deri, att brachiopoderna, efter hvad ofvan 

 nännits, förekomma litet hvarjestädes, såväl i bildningar från grundare som i sådana 

 från djupare vatten, och ej sällan i 3fmnig mängd, förringas nämligen ej oväsentligt 



