Bidr;)g till IcUiiuuiloiiieii om ceratopygi regioiien. 



43 



derigenom, utt flcra a^ ccratopygcregioneiis br;icliioi)oder, såsom det åtminstone med 

 nuvarande bristfälliga artutredningar vill synas, cga ganska vidsträckt vertikal ut- 

 bredning. 



De enda djurgrupper, som lerana material ior en mera allmängiltig lagindel- 

 ning af ceratopygeregionens bildningar, blifva sålunda trilobiter och graptolitcr, de 

 föri-a hufvudsakligen bevarade i kalkstensaflagringar, mera sällan i skiffer, under 

 det att de senare så vidt man hittills känner nära nog uteslutande träffas i skif- 

 ferbildningarne. 



Hvad trilobiterna beträffar må nämnas, att Hjisfa-dlemis och BoccLia tillhöra 

 de äldsta lagren, i hvilka äfvcn Accrocare, frånsedt dess sparsamma förekomst ända 

 upp i cerato|)ygekalken, torde vara hemma. Triarthrus Angelini träffas derernot först 

 i något yngre lager. ( )ch i regionens allra yngsta delar utgör det rikliga uppträ- 

 dandet af slägtet MegalxiKjHs ett mycket karakteristiskt drag. Någon skarp gräns 

 mot den till orthocerkalken räknade planilimbatakalken kan ej för närvarande fast- 

 ställas, ja, det torde kunna sättas i fråga, huruvida ej planilimbatakalken, delvis 

 åtininstone, lämpligen skulle kunna inräknas i ceratopygeregionen. 



Graptoliterna börja med undersiluren, deras äldsta representant Dirfi/of/rcqiiiis 

 tillhör ceratopygeregionens bottenlager. Utvecklingsgången fortsättes närmast genom 

 Bri/of/idptus och Clonngraptus. Ttiragiaphis och I) i d y inograptus förekomma deremot 

 först i lager stående nära gränsen för regionens hängande. Den ursprungligen af 

 Bröggee för Norges vidkommande lemnade fullständiga lagindelning, som hittills 

 äfven hos oss användts beträffande de bildningar, som af gammalt räknats till 

 ceratopygeregionen, skiljer, om vi nu frånse zonen med Si/mphi/snrus iiic/p/cns\ mel- 

 lan en äldre afdelning, ceratopygeskiffer, och en yngre, ceratopygekalk, och är tyd- 

 ligen från början lagd på ]ietrografiskt grundlag, änskönt den ju i viss m;in gif- 

 vits paleontologisk hallstämpel. För en mera allmängiltig lagindelning, som måste 

 taga hänsyn till ett större områdes mera vexlande bildningar, synas emellertid 

 benämningarne ceratopygeskiffer och ceratopygekalk, för såvi<lt dermed skall Ijc- 

 tecknas verklig åldersskilnad, ej gerna kunna bibehållas. 



Äfven om tiden ännu ej torde vara mogen för en mera definitiv paleonto- 

 logisk lagindelning inom ceratopygeregionen, torde dock en till detta mål syftande 

 öfversigt af regionens vexlande utbildning å skilda trakter väl vara på sin plats. 

 Efter hvad ofvan anförts, är det uppenbart att vi dervid ha att företrädesvis be- 

 akta bildningar med trilobilfacies och sådana med graptolitfacies, livar för sig. Då 

 det emellertid kan förekomma att såväl graptoliter som trilobiter träffas i ett och 

 samma skiktkomplex, ha vi i följande schemata infört en särskild kolumn för bild- 

 ningar med blandad facies. 



