Bidra<j till käniuduiueii om ceratnpygeregionen. 67 



ua full klarhet augåeiKle arten uch särskildt dess förhållande till de båda här ofvau be- 

 skrifua. Våra arter visa en köl och ej någon nedtryekning eller fåra längs areans 

 midt; endast hos A. carinaUi närmar sig den falska arean något mera vertikal ställ- 

 ning och endast å A. ciicidaris ha de å ömse sidor om apex Ijefintliga fårorna 

 kunnat observeras. Måhända låter sig en gång den af Walcott uppställda arten 

 identifiera med någon af våra nämnda nya arter. För tillfället måste de emeller- 

 tid uppföras som skilda. 



Acrothele ceratopygarum Bbögokr s[t. 



1882. Dit<cina (acrotretaY) eeratupi/ffarum Bhoguer, s, 47, tall. lU, fig. 1, 1 a 



och 1 b. 



1902. Acrothele eeratupijyonum Walcott, s. 598. 



Arten, som anföres såsom siUlsynt förekonunande i blå ceratopygekalk, synes 

 i allt väsentligt så väl öfvercusstämma med vår i det följande beskrifua A. hai hata 

 n. sp. alt de säkerligen tillhöra samma slägte. Huruvida så är förhållandet också 

 med den Discina?, som Wisian (1902: I) anför från Biluddens ceratopygeskifîer 

 och hvilken han menar möjligen kunna vara identisk med Bböggers art kan, då 

 af bildning och närmare beskrifning saknas, ej afgöras. — Se ridare JölJ. art! 



Acrothele barbata n. sp. 



Tafl. Ill, hg. 7—10. 



Såväl ventralskalet som dorsalskalet föreligga, det förra i flera exemplar ; alla 

 äro anträffade i ceratopygekalk från Ottenby, dels i den täta kalkstenen, dels i den 

 brachiopodfylda bergart, som här ligger under den vanliga kalkstenen. Ventral- 

 skalet är svagt koniskt med apex något närmad den bakre randen. Dorsalskalet 

 är deremot nästan plant (eller rättare, i bakre och centrala delen svagt hvälfdt, men 

 med plant eller något uppåtböjdt yttre bräm) samt har umbo randliggande. Som 

 Discina skall ha båda skalen koniska, kan det sålunda ej vara tal om att föra ar- 

 ten till detta slägte. Från apex bort mot bakre randen är ventralskalets kon något 

 suedt afstympad eller urgröpt, så att en smal falsk area här bildas. A bakre randens 

 kontur gör sig denna afstympning dock föga märkbar. Exemplar (se fig. 7), å hvilka 

 yttre skalet är borta, visa vid apex 2 rundade upphöjningar, en å hvardera sidan 

 om areans spets. Dylika exemplar visa ock en vid apex starkare, mot bakre ran- 

 den svagare, insänkning längs areans midt. Denna insänkning motsvaras å insidan af 

 skalet (se fig. 8, 9) af ett lågt medianseptum. Från detta septums bakre ända strax 

 under de två randliggande runda muskelfästena utgå aftrycken af två S-formigt 

 böjda kärlstamraar, från hvilkas yttre sida utgå nya grenar. Genom dessa karak- 

 terer visar sig arten tillhöra slägtet Acrothele (jfr Linnarsson 1879: 2, tafl. 3, fig. 42, 

 43). Ett af de större exemplaren visar följande mått, 6 mm. mellan sidoränderna, 



