< 2 Joli. Chr. Moberg oeli Carl O. Segerberg. 



livilka vid låsrandeii äro starkt inåtriktade (mot apex). Jemte de fortlöpaude 

 tillväxtstrimmorna tinnes en något oregelbunden smä-vågig koncentrisk strieriug. 

 Vid lämplig bel^^sning och med en god lupp ser man dessutom ytterst fina radie- 

 rande strimmor. Skalet tunnt. 



På grund af den korta låsranden kan arten ej föras till slägtet Leptcena^ som 

 den annars torde mest likna; det af Lamansky 1905 uppställda slägtet Flecfellii 

 karakteriseras af, mer eller mindre starka, radierande ribbor och kan sålunda ej 

 tagas i anspråk för denna art. Dii arten öfverhufvudtaget ej kunnat hänföras till 

 något kändt slägte, men å andra sidan representerar en mycket karakteristisk för 

 ceratopygeregionen hittills okänd typ, ha vi ansett oss, oaktadt ringheten al" 

 det material som föreligger, böra lägga den till grund för ett nytt slägte, med 

 namn efter W. Lamanskv, som i sitt senaste arbete lemnat så intressanta bi- 

 drag till kännedomen om ryska ekvivalenter till vår ceratopygeregion och särskildt 

 till dessa bildningars brachiopodfauna. 



Anträffad i ceratopygekalk vid Ottenby. 



IVIeristella? difformis n. sp. 



TaH. 111, fig. 18—20. 



Hlägtbestämningen osäker. Af det inre intet synligt, men en mörkare färgton 

 hos det något genomlysande skalet visar tillvaron af ett starkt medianseptum. Ska- 

 len starkt hvälfda; apex något öfverskjutande, nedböjd. Ena skalet (dorsalskalet?) 

 har längs midten en smal sinus, bredast vid undre randen, vanligen märkbar först 

 i undre mera hvälfda delen, men stundom börjande ända uppe i umbonala partiet. 

 Skalets yta är i yngre stadier nästan glatt med svaga tillväxtstrimmor ; detta kan 

 stundom fortfara under skalets hela utveckling, men vanligen finner man i undre 

 delen 3 à 4 starka terrassformiga afsatser. Undre skalranden kan vid sinus bli 

 starkt inbugtad (se fig. 19). Då skalytan är väl bevarad, finner mau derå jemte 

 nämnda skulptur äfven mycket fina radierande strier. Det i fig. 20 afbildade ex- 

 emplaret visar ingen sinus och har något kraftigare umbo än de öfriga; måhända 

 är detta ett ventralskal. 



Ett tiotal exemplar äro anträffade vid Ottenby i en grågul finkornig kalksten 

 med spridda större glaukonitkorn. Bergarten kan dock, efter livad en af stufferna 

 visar, i andra skikt der glaukouitkornen bli ymnigare öfvergå till en verklig glau- 

 konitkalk. Då äfven den ofvan beskrifna Lamamki/a splemlens n. sp. är träffad i 

 samma slags bergart men intet af dessa fossil träffats annorstädes, vill det synas 

 som skulle denna glaukonitkalk ha en säregen brachiopodfauna. Tyvärr iiar upp- 

 märksamheten ej kommit att riktas härpå förr än vid preparingen af det insam- 

 lade materialet. 



