Tb 



Juli. dir. Mubfiy; ucli Carl'f). .Segerberg. 



kus at denuu iiisäiikuing eller af dess torläugning. En dylik iubugttiiiig üuiier mau 

 också städse â det ställe, der främre tvärfärau utmynnar i dorsalfåran. 



Pynidiet, hvars yttre-bakre hörn har en tydlig raudtagg, tilltar bakåt i bredd 

 och når vid taggarnes bas största bredden, som är ungefär lika med längden. Brämet 

 innanför den plana limben är väl hvälEdt, ofåradt, med subparallela sidoränder och 

 jemnt afrundade bakre hörn. Ilhachis, som är kraftigt markerad, upptar vid främre 

 randen omkring hälften af pygidiets hela brodd och når till ungefär Vs af dettas 

 längd. Bakre ändlol^en är ungefär dubbelt så lång som livar och en af de båda 

 andra, hvilka tudelas genom en från främre randens midt utgående smal köl, hvars 

 yttersta sjiets når något litet in öfver bakre (änd-)lobens bas. Främre paret sidofå- 

 ror (första tvärfåran) gå från dorsalfåran något sncdt framåt tills de nått midtkö- 

 leu, som sedan följes bort till artikulationsfacetten. Bakre paret sidofåror (andra 

 tvärfåran) gå mera rätt inåt, bli bredare men på samma gång grundare i den mån 

 de närma sig midtkölen, invid hvilken de nära nog utplånas. Rhachig, som bak- 

 till är temligen tvärt afskureu med afrundade hörn, har ändloben af ungefär sam- 

 ma bredd som mellersta loben, men märkbart smalare än den främre. 



Som man finner, har denna varietet glabellan såväl som pygidiets rhachis re- 

 lativt längre än Agn. Sidcnhladlii, dess glabella är i motsats till den sistnämnda 

 artens tydligt delad, försedd med en väl markerad midttagg, och pygidiet i 

 sin helhet såväl som dess rhachis äro ej heller så jemnbreda som hos Linnars- 

 soNS art, 



Här ifrågavarande form föreligger från ceratopygekalken vid Fogelsång och 

 Ottenby, från förstnämnda lokal ingalunda sällsynt, samt från ceratopygeskiffern 

 vid Wentlinge. 



Något exemplar öfverensstämmande med Linnarssons af bildning af A. Siden- 

 hladhi finnes ej bland materialet från någon af de nämnda fyndorterna. På 

 grund häraf har ej, såsom annars ursprungligen tillernades, Fogelsångsformen kun- 

 nat uppställas som en egen art, utan har den uppförts blott som en varietet af 

 Agnostus Side»hladhi. Den tillhör i alla händelser dennas formkrets. 



Agnostus trinodus Salter var. 

 Tafl. IV, fig 5. 



1852. Agnostus trinodus, Barrande, s. 913, tafl. 49, fig. 1 — 4. 

 1854. » » , MuRCHisoN, s. 201, fig. 6. 



Det afbildade exemplaret härrör från ceratopygekalken vid Ottenby. Bar- 

 randes och MuRCHisoNS ofvan citerade figurer sakna randtaggar å i)ygidiet. Så 

 är ock förhållandet med den vid Ottenby anträffade formen, som äfveu i öfrigt, 

 derigenom att pygidiets rhachis är relativt lång, mest liknar Barrandes fig. 1. 

 Från denna sistnämnda afviker dock vårt exemplar genom sin relativt rudimentära 

 ändlob. De från Sveriges trinncleusskiffer härrörande exemplaren lia alltid rand- 

 taggar å pygidiet samt relativt kortare rhachis (se Linnarsson 1869: 1, tall. 2, fig. 

 62 och Olin 1906, tafl. IV, fig. l(i). Som det vill synas är A. trinodus en mycket 



