Bidra" till kannedoineii om ceiatopygeiegioneii. 



81 



Shumardia bottnica Wiman. 

 Tafl. IV, fig. 13— K). 



1902. Shumardia hottnica Wiman, 1902: 1, s. 65, tall. 3, fig. 35—38. 



Arten, som framförallt karakteriseras af ett på tvären utdraget pygidium med 

 nästan vinkelböjda sidoribbor, är l)eskrifven från vid Trödje i Gestrikland anträf- 

 fade block af orstenskalk. 



Shumardia Dicksoni Moberg u. sp. 

 Tafl. IV, fig. 17—22. 



Denna karakteristiska art träffas synnerligen ymnigt i Fogelsångs Shuniardia- 

 zon. Hufvudet öfverensstämmer så fullkomligt med den vanliga Slutmardia-typens, 

 att någon specifik åtskilnad från t. ex. Sh. pusiJla ej står att uppdaga. Pygidiet 

 deremot är synnerligen karakteristiskt. Det är spadformigt eller triangulärt med 

 utåt konvexa sidor ocb afiundude liörn. Största bredden, nära främre ran- 

 den, är lika med eller obetydligt större än längden. Rbachis, som är konisk 

 och väl hvälfd, består af fyra alltid distinkt markerade segment. Stundom ses 

 baktill ett femte mer eller mindre otydligt segment vid den trubbigt afrundade 

 spetsen. Rbachis når ungefär till pygidiets halfva längd, ett mått som endast obe- 

 tydligt öfver- eller understiges. Brämet, som är temligen jemnbredt och svagt hvälfdt, 

 har lika många ribbor som antalet segment i rbachis. Fårorna mellan dessa rib- 

 bor riktas i inre hälften, der de äro starkt markerade, snedt bakåt, i j^ttre delen 

 bli de svagare och mera bakåt riktade, för att utplånas innan de nått den yttre 

 kanten, som saknar hvarje ant3fdan till randlist. A bättre bevarade exemplar skön- 

 jas å brämets ribbor snedfåror med en ytterst fin granulering. Duplikaturen är i 

 bakre delen mycket bred och når nära nog in till spetsen af rbachis, men aftager 

 hastigt i bredd, så att dess inre rand blir endast lindrigt konkav (se fig. 22). 



Alla exemplar sakna skal eller ha i dess ställe ett pulverformigt öfverdrag, 

 beroende på den grundliga genomvittringen af den bergart, i hvilkeu fossilen blif- 

 vit bevarade. 



Arten är uppkallad efter Herr Direktör J. R. E. Dickson, såsom ett uttryck 

 af tacksamhet för mig (Moberg) lemnadt understöd, hvilket möjliggjort, att min tid 

 kunnat mera helt egnas åt vetenskapligt arbete och nu särskildt åt denna afhand- 

 lings slutförande. 



Lunds Uiiiv:s Årsskrift. N. F. Bd 2. AtM. 2. 



11 



