84 



Juli. C'hi-. Moberg och Carl O. Segerberg. 



Hysterolenus Törnquisti Mobekg. 

 Tafl. tig. a4— 39. 



1898. Ht/stenileniis Törnquisti Moberg, s. 318, tafl. 17, fig. 1—9. 



Avteu, träffad i ett kalkstensband inom dictyograptusskiffern vid Sandby (Fo- 

 gelsângslokalen F ô), representerar ett DlceUocephalidce eller Ccratopygidcr närstående 

 slflgte och visar sålnnda att dictyograptusskiffern är att räkna till undersilurens bas. 



Hysterolenus ? levicauda Moberg n. sp. 

 Tafl. 1\\ tig. 40. 



En närmare granskning af det från liysterolenusskiktet vid Sandby insam- 

 lade materialet har visat, att jemte de till H. Törnquisti bänförliga jiygidierna före- 

 fans ett derifrån skildt, fast närstående, fragment tillhörande en förut obeskrifven 

 art, som antagligen är att räkna till samma slägte. 



Från Hifsteroleniis Törnquisti är den nya arten väl skild. Yttre konturen 

 närmar sig mera halfcirkeln. Rhachis har blott 7 (högst 8) segment. Ribborna å 

 brämet äro riktade mera rakt utåt. Först det 3:dje (eller 4:de) segmentet framifrån 

 räknadt utlöper i en liten, den plana hmben öfvertvärande, randtagg. Limbens be- 

 gränsning kan ej med säkerhet följas längre fram än 2 segment förbi det randtagg 

 utsändande, och det är med anledning häraf som det randtaggen utsändande seg- 

 mentets ordningsnunnner ej kunnat med full säkerhet angifvas, men i alla händel- 

 ser kan det här ej bli tal om att randtaggarne skulle utsändas af det 2:dra seg- 

 mentet, så som förhållandet är hos H. Törnquisti. Skalet är glatt. 



Euloma ornatum Angelin. 

 ^rafl. IV, fig. 41—44. 



1854. EaJonid ornatum Angelin, s. 92, tafl. 42, fig. 3. 

 1882. » » , Brögger, s. 97, tafl. 3, fig. 5, 6. 



1901. » » , Holm, s. 35, fig. 29. 



Någon utförlig beskrifning af arten har aldrig blifvit lemnad. Till den äldre 

 beskrif ningen må derföro följande tillägg göras. Glabellan visar tro par tydligt 

 framträdande sidofåror, af hvilka dock främsta paret äro mycket korta. Ogonlisterna 

 nå fram till dorsalfåran just vid glabellans främsta sidofåror. Glabellan är fram- 

 till temligen tvärt afrundad; dorsal fårorna, som utmed glabellans sidor äro synner- 

 hgen kraftiga, äro vid dess främre hörn djupt insänkta; fåran vid glabellans främre 

 rand är deremot betydligt grundare särskildt rnidtpå. 



Från dorsalfårans ofvannämnda insänkning vid glabellans främre hörn går en 

 liten nedtryckning in på främre brämet, å hvilket sålunda närmast framför glabel- 

 lan markeras ett litet rätt starkt hvälfdt, nästan ansväldt parti. A hela det mellan 



