Bidiafi' (ill kiimiedDiiKMi om cornlfii^vgoresioiien. 



87 



tillhöriga. Brämet, som är temligen platt, visar å hvardera sidau två, visserli. 

 gen svagt afgränsade men â väl bevarade exemplar dock fullt tydliga, de främ- 

 sta segmenten i rhachis motsvarande ribbor, båda försedda med en kraftig snedfåra. 

 Det är det bakre paret af dessa ribbor, som löpa ut i en lång, böjd, vanligen tem- 

 ligen rätt bakåt riktad tagg, livars yttre fria del ofta blir lika lång som rhachis 

 eller t. o. m. ännu längre. Pygidiets skal är ytterst fint granuleradt; på den i 

 randtagg utlöpande ribban synas granulte vara märkbart gröfre än å närmast an- 

 gränsande delar. 



Arten är anträffad så godt som allestädes der ceratopygekalk eller ceratopyge- 

 skiffer funnits. 



I Shumardiazonen vid Fogelsång träffas derjemte ej sällsynt små, knappast 2 mm. 

 långa, hufvudsköldar, som antagits möjligen tillhöra ungdomsindivid af denna art. De 

 skilja sig från den vanliga (utvuxna?) typen genom glabellans betydligt starkare 

 hvälfning, framför allt i tvärdimensionen, genom glabellans mera jemnt rundade 

 främre rand och genom smalare, mera jemnbredt, främre bräm, som knappast sy- 

 nes uppvikt. 



Ceratopyge latelimbata n. sp. 



Tafl. V, tig. 6. 



I ceratopygekalken vid Fogelsång anträffades ett till Ceratopyge hörande litet 

 hufvud (midtskölden), som i liera karakterer så mycket afviker från C. furficula 

 att det måste betraktas som en ny art. Den mest iögonfallande karaktereu är den 

 stora längden mellan glabellans främre ända och randlisten. Glabellan upptar ej 

 mer än Vio af hela längden, tilltar visserligen i bredd mot främre ändan, men 

 blir i det stora hela mera jemnbred än hos Ceratopi/ge forficnia. Den är också 

 mindre hvälfd i längdriktningen och blir derigenom framtill mindre nedböjd. Ögo- 

 nen sitta mera närmade bakre randen samt mera fjermade från glabellan. Tydliga, 

 långa, snedt framåt riktade ögonlister äro till finnandes. A glabellans bas torde de 

 triangulära nedtryckningarne saknas eller i alla händelser icke vara tydligt ut- 

 bildade. A fasta kinden märkes bakom glabellans tuberkel en liten väl markerad 

 ansvällning vid glabellans bas. Framom den rundade tuberkeln ser man tre par 

 tydliga, fast korta, raka sidofåror. Genom denna sistnämnda karakter påminner 

 arten om det exemplar, som Brögger 1882 afbildat, under namn af C. foi firu/a, i 

 fig. 10, tafl. 3. 



Dicellocephalus Bröggeri n. sp. 



Tafl. V, fig. 7, 8. 



Endast pygidier anträffade. Alla funna i ceratopygekalk från Ottenby. Bland 

 de 10 å 12 exemplar, som föreligga, mäter det största 27 mm., det minsta 9 mm. 

 i längd. 



Pygidiet är starkt hvälfdt i tvärdimensionon, helbräddadt och med elliptisk kon- 



