Bidrng' till kiiunedoiiicn oui ccratopygcregiouen. 



91 



af LiNNAKSsoN. Bkougkr, soin egt tillgång till do norska originalexeni[)Uiren, kuude 

 1882 dermed identifiera don af Linnahsson uppställda arlon. Korbisoendc detta 

 vippförde Lindstuöm dock ännu 1888 S. .s-ocifi//s och S. augustdfns soin skilda arter. 



Utseendet vexlar betydligt allt efter som exemplar med eller utan skal före- 

 ligga. Våra afbilningar ha derföre måst så att säga fördubblas. Fi'ânsedt den be- 

 stämda åtskilnad mellan slägtena Symplnisurns och Nilens, som ligger i dorsalfåror- 

 nas forlopp å glabollans sidor och att samnianbindiiingon af facialsuturens fränu'o 

 grenar hos det förra slägtet ligger i sjelfva randen men hos det senare något imianför 

 denna, finner man hos väl bevarade skalbärande exemplar en annan ej mindre ka- 

 rakteristisk olikhet. Ilufvudsköldens skal är hos i\''//r//,s^ ])unkteradt. SijmplijisHrüs åter 

 har å hufvudet skal3'tan täckt af fina något undulerande intryckta linier, som å 

 glabellan lö[)a tcmligen parallcit med fränn'C randen och sålunda l)ilda framåt kon- 

 vexa bågar, å palpobralloberna och fasta kindei'na äro riktade sncdt framåt-ntåt 

 samt å lösa kinderna gå parallcit mod närmaste ytterrand. A i)ygidiet finnos ock en 

 dylik striering. Liniorna löpa å brämet parallcit med ytten-andcn, utom å de stora 

 pygidialfacetlerna och dom närliggande delar, der strieringen går mer eller mindre 

 parallcit med pygidial facettens bakre rand. Endast å ett stort exemplar (se fig. 21) 

 har å rhachis iakttagits fina strimlinier, som i framåt konvoxa bngar markera de 

 två främre segmenten. A skalbärande pygidier är bakom främre randfåran ytan 

 jomnt hvälfd, frånsedt den lilla förhöjning, som bildas genom ]>ygidiots rhachis, 

 hvilkeu dock, särskildt i bakre delen, är svagt afgränsad. A exemplar utan skal 

 är främre randfåran kraftigt markerad och visar ihachis 5 tydliga segment fast den 

 äfven här är baktill ganska otydligt afgränsad. Duplikaturen, som har tcmligen tät 

 striering, sluter sig trångt om bakre ändan af rhachis och lemnar af undre sidan 

 endast en smal triangel å hvardera sidan om rhachis obetäckt. 



Fig. 17 visar aftiycket af de lösa kindernas främre, helt på hufvudots under- 

 sida liggande del. Thorax har såsom Pompeckj visat 8 segment. 



Det i fig. 22 afbildade hypostomat torde höra till denna art. Det är emeller- 

 tid skäligen illa bevaradt (i Shumardiazonens vittrade bergart), så att inga finare 

 detaljer derå framträda. Ett exemplar från Mörbylångablocket visar bakre randens 

 midt utdragen i en svag spets. Macul?e sitta också något längre fram. 



Ett af öfre ceratopygeregionens allra vanligaste fossil. Bland svenska fynd- 

 orter kunna nämnas Ilunneberg, Kinnekulle, Nerike, Granhöjden (i Westerbotten), 

 Oland och Fogelsång. Den är ock att anföra från Norge och från Montagne Noire 

 (i Södra Frankrike). Förekommer såväl i ceratopygeskiffern som i öfverliggande 

 oeratop3^gekalk. Den anföres visserligen (så t. ex. i Lindstköms List of the fossil 

 faunas of Sweden) äfven från lägsta delen af orthocerkalken, men detta torde väl 

 bero på förvexling med ceratopygekalkeus öfre gränslager. Emellertid omtalar 

 också LiNNAEssoN 1869 en »mycket närstående eller måhända identisk form>' från 

 den lägsta orthocerkalken på Billingeu (Vestergötland). 



