92 



Joh. Chr. Moberg och Carl O. Segerberg. 



Symphysurus breviceps Angklin. 

 Tafl. V, fig. 23. 



1854. Sijynphysiirus hrcviceps Angelin, s. 61, tafl. 33, fig. 13. 

 1905. » » , WiMAN, s. 11, tafl. 1, fig. 1—6. 



Den ursprungliga korta diagnosen blef efter granskning af Riksnuisei exem- 

 plar fullsländigad genom Wimans arbete af 1905. Att arten, i motsats till livad 

 Angelins afbildning ger vid handen, saknar nackfåra omtalas samtidigt. Typiskt 

 för arten är, utom glabellans relativt stora bredd och det korta afståndet mellan 

 palpebrallobens midt och glabellans framrand (karakterer, som dock ej kommit så 

 väl fram å det af oss afbildade exemplaret), glabellans svaga hvälfning och 

 korta nedböjda främre del (jfr med livarandra våra figurer 16 b och 23 d). Ska- 

 let är liksom hos S. angustatus fint strieradt. Thorax har 8 segment. Pygidiets 

 rhachis är kort och bred, föga markerad. Brämet har på något afslåod från ytler- 

 randen en med denna jemnlöpande svag nedtryckning. 



Arten beskrefs ursprungligen från Oltorp i Vestergötland och uppgafs med 

 någon tvekan tillhöra orthocerkalken, en åldersuppgift, som L[nnarsson (1869: 1) utan 

 vidare antager. Linnaesson anför arten emellertid 1875 äfven från glaukouitkalk i 

 Nerike. Tullberg anför den (Linnarsson och Tullberg 1882) från Östergötlands 

 planilimbatakalk. Holm åter angifver den 1901 från kalksten, utgörande gränsla- 

 ger mellan ceratopygekalk och undre didymograptusskiffer å KinnekuUe. Till un- 

 gefär samma nivå torde ock höra de af Wiman 1905 såsom Shu mardiaskiffer be- 

 tecknade lagren vid Lanna i Nerike. I dessa är, om man frånser en Shumardia- 

 och en Agnostus art, Sympligsurus hreviceps den allmännast förekommande trilobiten. 

 Äfven i glaukonitisk kalk från Berg i Östergötland är arten ymnig. Det afbildade 

 exemplaret är funnet enstaka i ceratopygekalk från Ottenby. Arten torde sålunda 

 kunna anses vara karakteristisk för öfversta delsn af ceratopygekalken eller må- 

 hända rättare för gräuslagren mellan denna och orthocerkalken. 



Symphysurus elongatus n. sp. 



Tafl. V, fig. 24. 



Det är endast med mycket stor tvekan denna art uppställes. Endast pygidier 

 förehgga. De äro, frånsedt den något nedböjda randen, endast svagt hvälfde, utan 

 ringaste antydan till limb. Under det att hos S. angustatus, om hvilken denna 

 lilla art mycket erinrar, pygidiets längd är lika med, eller blott föga öfverskjutan- 

 de eller understigande, halfva bredden, är längden här halfannan gång halfva bred- 

 den. Rhachis, som då skalet är i behåll endast i främre delen är tydligt begrän- 

 sad, upptar ända till 7' längden. Exemplar med skal visa ingen segmen- 

 tering; då skalet är borta ser man minst 7 ringar i rhachis (de bakersta ganska 

 otydliga) och 3 à 4 med snedfåror försedda ribbor i brämet. Så till vida skiljer 



