Bidrag till kännedomen om ceratopygeregionen. 



95 



Arten är så godt som allestädes ganska vanlig i ceratopygekalken. Utom 

 från Hunneberg är arten känd från Kinnekullc, Ottenby, Fogelsång, Storberget och 

 Granböjden i Vesterbotten samt från Norge. 



Niobe insignis Lines, var. angustifrons Segerberg mscr. n. v. 

 Tafl. VI. fig. 10-14. 



Från Fogelsångs ceratopygekalk föreliggande exemplar af N. insignis afvika alla 

 genom en framtill mera afsmalnande glabella, hvars främre kontur bildar en starkt 

 bågböjd linie. ÄCven bär fins i glabellans midtlinie utom den bakre tuberkeln en 

 rundad grop, bvilken dock befinner sig på betydligt större afstånd från framran- 

 den. Palpebralloberna tyckas vara något mindre. Detta kan dock måhända blott 

 vara en tillfällighet, något som äfven kan vara fallet dermed, att å de exemplar, 

 som stått till vårt förfogande, pygidiets rliachis hos formen från Fogelsång är re- 

 lativt smalare (föga mer än Vi ^if hela bredden mot närmare ^/s deraf hos hufvud- 

 formeu) samt har flera (8 å 9) segment, af hvilka dock de bakre äro sinsemellan 

 blott svagt afgränsade. 



Brögger omnämner (1882, s. G7) alt hos norska exemplar af Niohe insignis 

 glabellan framtill stundom är något smalare och från sidorna sammantryckt; huru- 

 vida dylika exemplar måhända skulle kunna tillhöra här beskrifna varictet, kan 

 emellertid ej afgöras utan direkt granskning af exemplaren ifråga. 



Niobe obsoleta Linrs. 

 TaO. V(, fig. 15, 16. 



18G9. Niohe olsoJcta Linnarsson (1869: 1), s. 74, tafl. 2, fig. 35. 

 1882. » » , Brögger, s. GG, tafl. 4, fig. 2. 



Arten karakteriseras framför allt af de ut mot limben utplånade ribborna å 

 brämet samt genom en mera jemnt rundad, halfcirkel formig kontur. Ilibborna å brä- 

 met skulle enligt Linnarsson blott vara 4 eller 5, men efter livad såväl dennes egen 

 afbildning (å högra sidan) som våra exemplar visa, finnas, om bakersta triangu- 

 lära fliken medräknas, 6 à 7 stycken dylika, låt vara att de bakersta äro föga marke- 

 rade. Brögger, som äfven anträffat hithörande hufvud, anger att detta föga skiljer 

 sig från det, som tillkommer Niohe insignis. 1886 uttalar Brögger som sin åsigt 

 att N. obsoleta står den senare uppträdande N. lœviceps närmast och måhända knappt 

 förtjenar en sjelfsläudig ställning som »god art». 



Arten är funnen i ceratopygekalk vid Hunneberg, KinnekuUe, Ottenby, Fogel- 

 sång, Storberget och Granhöjden samt i Norge. 



Enligt Linnarsson torde den sannolikt också förekomma i undre didymo- 

 graptusskifferu vid Hunneberg. 



