Bidrag till kiuiiicdoiiicn om ceratopygercgioneii. 



97 



Arten skiljes lätt från Megalaspis stenorhachis Angelin, som den står ganska 

 nära, dels genom större relativ bredd dels genom sin ej segmonterado, mera koni- 

 ska, af utåt konvexa dorsalfåror begränsade rhachis. 



Omkring ett dussin exemplar föreligga. 



Megalaspis stenorhachis Angelin. 



1852. Megalaspis steiiorocliis Angelin, s. 17, tati. 16, fig. 1. 

 1882. » » , Beögger, s. 7G (partim), tati. 4, fig. 5 (non 



fig. 7). 



Angelins figur är temligen intetsägande. Brögger afbildar 3 pygidier, af 

 hvilka endast det i hans figur 5 aftecknade, i ceratopygekalk från . Vestfossen an- 

 träffade, med säkerhet är att föra hit. Hit torde dock möjligen äfven böra föras 

 det i Bröggers figur 6 (ibidem) afbildade pygidiet från Ivrekling, hvilket enligt en 

 senare uppgift (Beögger 1886: 1) lär härröra från undre didymograptusskiffern 

 (phyllograptusskiffern). Enda skilnaden synes nämligen ligga deri, att segmonterin- 

 gen är starkare markerad än å det förutnämnda ceratopygekalken tillhöriga P3'gi- 

 diet. Men det tredje i fig. 7 aftecknade pygidiet från samma fyndort torde väl 

 knappast kunna räknas hit. 



Enhgt Angelin skall arten ha långsträckt pygidium med c:a 8 ribbor å hvar- 

 dera sidan af brämet. Bevarade i glaukonitisk ljusgrå kalk (ceratopygekalk) från 

 Djupadal å Falbygden föreligga tvenne säkerligen hithöriga pygidier, tyvärr för 

 fragmentariska att afbilda. Rhachis, som endast sakta afsmalnar bakåt, når långt 

 ut på den jemnbreda limben och visar blott otydhg segmentering, i det att en- 

 dast främsta halfringen är kraftigare markerad. Brämet har 10 ribbor, af hvilka 

 dock de 2 bakersta äro otydliga. Bakom den rundade spetsen af rhachis stupar 

 liinben brant mot den något lyftade ytterrandcn. 



Arten, som ursprungligen beskrefs från orthoccrkalkcn vid Husbyfjöl i Öster- 

 götland, anföres dock äfven från ceratopygekalken vid Kimiekullo (Holm 1901) och 

 vid Ottonby (Tuli,berg 1882: 2), det senare dock med någon tvekan. 



Megalaspis planilinibata Ang. 

 Ta fl. VU, fig. 1. 



1852. Megalaspis planilimhaia Angelin, s. 18, tafi. 16, fig. 2. 

 .1886. » » , Beöggee (1886: 1), s. 41, tall. 2, fig. 21 (hy- 



postom). 



1890. » » , Moberg (1890: 2), s. 12, not 3. 



1905, » » . . WiMAN, s. 8, tati. 2, fig. 5—10. 



Angelixs diagnos och afbildning äro temligen intetsägande. Som ai-tcn står 

 den närmast yngre samslägtingen M. liv)hata Ang. ganska nära och dessutom har 



Limds Univ;s Årsskrift. N. F. Bd 2. Afd. 2. 13 



