98 



Job. Chr. Moberg och Carl O. Segerberg. 



rätt vexlande utseende allt efter som skalet är bevaradt eller borta, har arten ofta 

 varit förvexlad med sistnämnda art. För pygidiet af M. planilimhata karakteristi- 

 ska egenskaper, genom livilka det under alla omständigheter lätt skiljes från det 

 M. limhafa tillhöriga, äro, såsom Mobkrg 1890 framhäft, en mera halfcirkelformig 

 omkrets, nästan jeranbred limb och ej uppåtböjd bakre spels. Härtill kommer att 

 ■iitvuxua exemplar merendels äro mindre livälfde i tvärdimensionen, så att lim- 

 ben blir mera plan, något som tydligen gifvit anledning till artnamnet. Wiman 

 har framliållit, hurusom man å exemplar med bibehållet skal knappast ser spår 

 af segmenteringen, hvilken deremot då skalet är borta framträder mycket tydligt. 



Arten tillhör öfvergångslagrcn mellan ceratopygekalken och ortocerkalken 

 jemte angränsande öfver- och underliggande lager. Den är allmän så godt som 

 allestädes der nämnda horisont anträffats. Bland fyndorter kunna näranas Ottenby, 

 Hellekis och Lanna i Ncrike (Shumardiaskiffern). Egendomligt nog har arten ej 

 ännu med säkerhet anträffats i Norge, ehuruväl den säkerligen äfvcn dnr är till 

 finnandes. 



lllaenus oriens n. sp. 



Tafl. VII, fig. 2. 



Endast två mestadels skallösa exemplar af liufvudets midtsköld ha anträffats. 

 Som slägtet aldrig hittills observerats så långt ned i lagerserien och den här ifrå- 

 gavarande arten är mycket karakterisk, ha vi dock ej tvekat uppställa den såsom 

 en ny art. Det bäst bevarade exemplaret äi' funnet i ccratopygekalk från Otten- 

 by, det andra, mera fragmentariska, härrör fråir Mörbylångablocket. ITnfvudet, 

 endast svagt hvälfdt i tvärdimensionen, är deremot starkt böjdt i längdriktningen, 

 så alt främre nedböjda delen ej blott konmier att bilda rät vinkel mot nack- 

 regionen, utan till och med närmare framranden blir något inålböjd. Skalet, som 

 har sjelfva framranden åter något utåtböjd, visar der en smal trådlist. Palpe- 

 bralloberna äro smala, belägna just vid kurvan mellan hufvudets bakre parti 

 och den främre nedböjda delen ; de äro knappt dubbelt så långa som det bakom 

 och föga mer än V.i fif det framför befintliga partiet af hufvudskölden. Gla- 

 bellan, som något bakom ögonen å sin midt har en liten tuberkel, visar framom 

 denna en i hufvudets midtlinie gående svag köl, som närmare främre randen 

 småningom utplånas. Dorsalfårorna äro vid bakranden breda, rätt djupa samt 

 löpa, ständigt aftagandc i bredd och djup och blott svagt S-formigt böjda, temligen 

 rätt framåt, tills de i linie med palpebrallobens främre ända utplånas. Fasta kinder- 

 na äro mycket smala och nå vid bakre ändan af palpebralloben blott ungefär Vio af 

 glabellans bredd. Facialsuturens främre gren går nästan rätt framåt, bakre grenen 

 bildar deremot en något utåt konkav båge, så att fasta kinden vid bakre randen 

 blir näslan dubbelt så bred som vid palpebralloben. 



