Billing till kännedomen oui ceratopygcregionon. 



99 



Orometopus elatifrons Ano. sp. 

 Tall. VII, fig. 3, 4? och 5? 



1854. Holometopus? elatifrons Angelin, s. 90, tafl. 41, fig. 17. 

 1882. Holometopus (?) elatifrons, Brögger, s. 128, tafi. 3, fig. 13, 

 1896. Orometopus elatifrons, Brögger, not 1 å sid. 68. 



Arten grundades endast på hufvudets midtsköld. Angelins afbildning är 

 synnerligen bristföllig. Först 1882 lemnadcs af Brögger fullt tillfredsställande af- 

 bildning och beskrifning. Under anmärkning att arten ej alls har något att göra 

 med det senare uppträdande slägtet Holometopiis, föreslog Brögger 189(3 det här an- 

 vända slägtnamnet. A det af oss afbildade exemplaret saknas skal och synes 

 sålunda ej heller de fasta kindernas af tättstående intryckta punkter bildade orne- 

 ring. Ytterranden, som omgifves af en smal upphöjd list, är i midten nedböjd 

 (med sidorna något uppvikiia). Ilufvudet, som af Angelin anföres från Hunne- 

 bergs ceratopygekalk, är äfven anträffadt i meranämnda blocket från Mörbylånga 

 (allmän), vid Ottenby och vid Fogelsång, allt i ceratopygekalk ; å sistnämnda fyndort 

 är den äfven ganska ymnig inom Shumardiazonen. 



Motsvarande pygidium är ej med säkerhet kändt. Bland hittills obcskrifna och 

 ej till annan art hänförbara pygidier fins det ett (det i fig. 5 afbildade), af hvilkot 

 flera exemplar träffats just i stuffer der artens hufvudsköld rikligast förekommit 

 och som derföre förmodats möjligen kunna tillhöra sannna art. Pygidiet, som är 

 litet och mer än dubbelt så bredt som långt, omgifves af en smal, något kuUrig, 

 fint längdstrierad limb, som genom en, endast vid bakre ändan af rhachis mindre 

 tydlig, fåra skiljes från brämets inre del. Rhachis, som är väl hvälfd, konisk, för- 

 delad i 5 segment, når ända ut till liniben, der den är bredt afskuren, och upptar 

 framtill mindre än tredjedelen af hela bredden. Den begränsas af kraftiga dorsal- 

 fåror. Brämet, hvars yttre hälft i främsta delen faller temligen starkt utåt, visar 

 två å tre af tydliga fåror skilda och med snedfåror försedda segment. A väl be- 

 varade exemplar kan i viss belysning fortsättning af segmenteringen skymtas äfven 

 längre bakåt. Limben är bakom rhachis svagt ansvälld med randen något litet 

 upplyftad. Äfven det i fig. 6 afbildade pygidiet, ett skallöst exemplar från Shumar- 

 diazonen vid Fogelsång, å livilket smala u[)[)höjda lister angifva sidoribborna, tillhör 

 säkerligen samma art som det förutnämnda. 



Holometopus Törnquisti n. sp. 



Tall. VII, fig. G. 



Endast ett pygidium föreligger. Nästan halfcirkelformigt, väl hvälfdt, utåt 

 omgifvet af en bred något holkad lirab. Rhachis smal, konisk, vid framrauden 

 upptagande omkring '/u af pygidiets hela bredd. Dorsalfårorna äro starka, utåt 

 konkava, och sträcka sig in till ungefär pygidiets Iialfva längd, der de stöta sam- 

 man med en intryckt linie, som, temligen parallel med ytterranden, når fram till 



