Bidrag till kännedomen oni ceratopygeregionen. 



103 



i sin förteckning å fossilen från ceratopygekalken vid Ottenby äfven ■»Chcirums 

 foveolatus?», men i öfrigt vet man ej stort mera om arten, än hvad Angelin medde- 

 lat. Bröggee anför visserligen (1882, s. 130) en hnfvudsköld af Gheirnrus foveolatus 

 Ang. såsom funnen (i ett exemplar) i understa delen af ceratopygekalken vid Vest- 

 fossen i Norge. Bestämningen torde dock vara osäker, åtminstone är all anledning- 

 antaga att det pygidium, som Bröggeu (1. c, tafl. 2, fig. 5) velat föra till Ch. fo- 

 veolatus Ang., tillhör den art vi här uedan beskrifva under uamn af Cyrtomctopiis 

 spcciosus Dalman. Möjligt vore dock att Angelins Cyilometoims foveolatus i sjelfva 

 -verket är ett ungdomsindivid ar G. speciosus, livilket sistnämnda namn dock har 

 prioi'itet. He vidare härom i det följande! 



Cyrtometopus speciosus Dalm. 

 Tafl. Vn, tig. 15—17. 



1826. Cahjinenc? spcciosa Dalman, s. 2(50 (7(5), 



1854. Ci/rtometopus s2)eciosiis, Anoelin, s. 77, tafl. 31>, fig. 7. 



1882. Chcirurns foveolatus?, Brögger, s. 130, tail. 2, fig. 5. 



1888. Cyrtometopus speciosus, Lindström, s. 11. 



. Arten beskrefs första gång af Dalman efter ett af professor Öv. Nilsson å 

 Oland anträffadt exemplar. Angelin, som, tydligen efter samma i Riksmuseum för- 

 varade exemplar, afbildar och åter beskrifver arten, antar med någon tvekan fossilet 

 tillhöra orthocerkalkcn. Lindström åter yttrar sig mera bcstämdt, i det att han 

 hänför arten till »öfre grå orthocerkalk». Vid Fogelsång har i dervarande cerato- 

 pygekalk anträffats ett par fragment af hufvudct. I samma zon vid Ottenl)y an- 

 träffades ej blott flera hufvuden utan ock en del pygidier, al' livilka framgår att 

 äfven det j)ygidium, Brögokr 1. c. beskrifvit såsom tillhörigt Cyrtometopus foveolatus 

 Angelin, hör hit. Och genom undersökning af det i Stockholm befintliga origina- 

 let har Segerberg kunnat konstatera identiteten. Det lider sålunda intet tvifvel 

 att arten ifråga tillhör ceratopygeregioncn och ej öfre delen af orthocerkalkcn så- 

 som Lindström förmodade. Att arten är helt skild från den i Gotlands öfversilur 

 anträffade Chirurus speciosus Hisinger har senast Lindström 1880 framhållit. 



Arten tillhör de större inom slägtet. Hufvudet är synnerligen starkt hviilfdt, 

 med den nästan halfcylindriska, svagt framåt afsmalnande, glabellau tvärt lyftande 

 sig från de nedhängande kinderna. Glabellau up[)tar ungefär tredjedelen af huf- 

 vudets bakre rand. 



Nackfårans mellersta fjerdedel är rak, men sidopartierna äro i stort sedt framåt 

 konkava, i det att de visserligen närmast dorsalfåran gå temligen vinkelrätt mot 

 denna, inen i sin inre del hastigt böja sig upp mot det raka midtpartiet. Sido- 

 fårorna äro ungefär dubbelt så långa som afståndet mellan deras inre ändar; detta 

 afstånd är vid främsta paret minst, vid bakersta störst. Af sidoloberna vidgas de 

 bakersta men afsmalna de mellersta mot dorsalfåran, under det att de främsta der- 



