Bidrag till kännedomen om ceratop3'geregionen. 105 



' : :^--'o Harpina (Harpes) excavata Linrs. >' "u 



' ' ' ■ ' : Tafl. Vn, tig. 19? " - ' 



1875. Harpes excavaius Linnarssok (1875: 2), s. 38, tafl. 5, fig. 1 — 3. 



Arteu uppställdes på en vid Lauiia i Nerike anträffad ganslxa fullständig huf- 

 rvudsköld. Denna förekom i en grönaktigt eller blåaktigt grå kalksten mellan under- 

 liggande glaukonitkalk och öfverlagvande röd planilimbatakalk och beledsagades af 



Hnrpina excavata Linrs. sp. Hufvudet, sedt ofvaiiifrån (fig. 1) 

 och framifrån (fig. 2). Kopia af Linnarssons originalflgur. 



Symphysmns angustahis och S. breviceps, Niohe lœviccps och Megalaspis limlata. I en- 

 . hghet med hvad här förut (s. 17) anförts, räkna vi denna grå kalksten till ceratopyge- 

 regionens öfversta del. Lindström åter hänförde 1888 fossilet till »Lower red Ortho- 

 ceratite Limestone» (jfr vidare s. 23 i detta arbete). 



I ceratopygekalken vid Fogelsång har anträffats det å taO. VII afbildade frag- 

 mentet, som säkert tillhör samma slägte, men hvars identitet med H. excavata, om 

 än ganska sannolik, dock ej kan bestämdt påstås. 



Som bekant har Harpes räknats som ett af de bästa exemplen på s. k. in- 

 termittenta slägten. I Böhmen kände man två arter H. Benignensis Barr,, och H. 

 primm Barr. från Z) 1 (understa undersilur), under det att slägtets alla öfriga kända 

 arter tillhörde Öfversilurens öfversta del, E 2, eller också Devon. Novåk, som (i 



Lunds Univis Årsskrift. N. F. Bd 2. Afd. 2. U 



