6 



A. G. Niithuist. 



epidermis, kan mau af denna art erhålla särdeles vackra mikroskopiska preparat. 

 Det förfaringssätt jag härvid användt har varit följande. Ett stycke af det för- 

 kolade och från hergarton aflossnade bladet lägges i eau de Javelle, tills det bli f vit 

 fullständigt blekt, d. v. s. tills den förut svarta ogenomskinliga färgen har öfvergått till 

 ljust genomskinlig gulbrun. Om bladstycket utgjort en del af en bladflik till hela 

 dess bredd, så bildar det urblekta stycket en hoptryckt slida, som utgöres af den 

 vid båda kanterna sammanhängande kutikulan och kutikularlagren af såväl öfre som 

 undre bladsidan. Ar det åter ett mindre fragment, som ej sträckei- sig ända till 

 l)ladkanterna, utgöres det blekta stycket af motsvarande partier af öfver- och under- 

 sidans nämnda lager. Man måste följaktligen i båda fallen < klyfva stycket för att er- 

 hålla dessa sidor skilda i preparatet. För att vara säker om att erhålla yttersidan, 

 har jag af ett stycke, som sträckte sig öfver hela bladfliken, klyft det vid ena 

 kanten och vikit upp det längs den andra, så att den senare nu bildar midtellinjen 

 af preparatet. På detta sätt kan man omedelbart jämföra de båda bladsidornas 

 ännu sammanhängande kutikula och kutikulaiskikt. Efter blekning och urlakning 

 har preparatet på vanligt sätt behandlats med alkohol, xylolalkohol och xylol samt 

 därefter inlagts i kanadabalsam. Vid behandlingen med alkohol o. s. v. är det 

 lämpligt att låta täckglaset betäcka preparatet, ty det händer i annat fall lätt, att 

 det rullar ihop sig och kan sedan blott med svårighet åter vikas upp, hvarvid det 

 vanligen äfven blir söndertrasadt. 



Medan klj'föppuingarue hos Ginkgo som bekant endast förekomma på bladets 

 undersida, äro de hos Baiera spectahilis för bauden äfven på den öfre. Detta an- 

 gifver måhända en mera lodrät bladställning, men med säkerhet kan intet häraf 

 slutas, då förhållandet bland närstående växter är växlande. 8å ha t. ex. (enhgt 

 Engler & Pbantl) Araucaria imhricata och hrasiliensis klyföppningar på båda 

 bladsidorna, medan A. Bidivilli (liksom Damiivtra) endast ha sådana på den undre, 

 A. excelm däremot blott på den öfre. 



Klyföppningarna hos Baiera spectahilis förekomma icke lika talrikt på båda 

 bladsidorna (lig. 1 och 2), utan äro väsentligt ymnigare på den ena. Om denna 



2 (f]g. 2) är bladets undersida kan ej med säker- 



'^lÄlf'ilSi' afgöras, ehuru det väl är sannolikt. De 



|f^ii||S'' ^^"^ sVà.M(x i längsgående, vid i)ass milli- 

 V''-f^«i>^^h^0% meter breda band eller zoner, skilda genom 

 I' v! ' Ä'flUl'i^ smalare zoner utan klyföppningar (motsvarande 



^. ^ , . , nerverna) och med mera långdragna epiderrais- 



li)g. 1 och 2. klytöppnmgarnas anord- ' ' o cj i 



ning på de båda motgatta bladsidorna af celler. På den vid pass centimeterbreda ofyan 



Baiera spectahilis, svag förstoring. Tecli- omnämnda bladfliken, med båda sidornas epi- 



ningcn af cellerna är skematisk och icke ^^^^-^^^ tillgänglig för undersökning, äro klyf- 



genomförd. . , , , ^ -, t i -ii 



öppnmgsbandens antal 11. Inom hvarje band 

 på den med klyföppningar talrikast försedda sidan (fig. 2) bilda dessa 4 à 5 någor- 

 lunda regelbundna ra<ler, på den andra (fig. 1) 3 à 4, och pâ den senare äro de 

 äfven i längdriktningen glesare samt mera oregelbundet ställda. 



