12 



A. G. Nathorst. 



Dessa äro vanligen ännu fästa på dvärggrenen, som dock ej alltid kommer till 

 synes, hvarjärate bladen ofta äro hoptofvade, bildande ett knippe, där de enskilda 

 bladeriS utsträckning är svår att följa (taf. I, fig. 9). Vid andra tillfällen är dock 

 dvärggrenen i behåll (taf. II, fig. 5 — 9). Den är nästan lök formig och betäckes af 

 små knoppfjälliknande lågblad, eller rättare sagdt dessa äro allt hvad som är bibe- 

 hållet af densamma ^). Några al dessa lågblad äro stundom förlängda (taf. II, fig. 

 8, 2, 3, 4), såsom äfven af Heee afbildats på ett exemplar aE Ctel-anowslcia setacea 

 (Heer, 1876, taf. 5, fig. 7) och, ehuru mindre tydligt, på ett fragment af G.z. rujida 

 (1. c. fig. 10). Heer nämner dock intet i te.Kten därom. Af exemplaren från 

 Stabbarp äro de i.synnerhet kraftigt utvecklade [)å det å taf. II, fig. 4 àtergiîua. 

 Afven hos Baiera paitcq^ortifa från Bjuf (Floran vid Bjuf, taf. 21, fig. 4) har jag 

 iakttagit dylika förlängda lågblad. De erinra till det yttre ganska mycket om de 

 lågblad, som återgifvas på den i de botaniska handböckerna ständigt återkommande 

 med hanblommor försedda dvärggrenen af Ginkgo hiloha, som ursprungligen finnes 

 på pl. 3 i Richards «Mémoires sur les conifères et les cycadées» (Stuttgart 1826). 

 På de herbariexemplar, jag haft tillfälle att granska, äro de i synnerhet utvecklade 

 på de dvärggrenar, som bära hanblommor, men mycket reducerade på sådana, som 

 bära endast blad. Om detta är regel, skulle man kunna förmoda, att de exemplar 

 af Ctelianoivsliia, hvilkas dvärggrenar bära förlängda lågblad, äfven upi)burit blom- 

 mor, ehuru dessa icke på ifrågavarande exemplar äro bibehållna. 



Enligt Heeks uppgift visar dvärggrenen af (linkgo om hösten en mycket liten 

 knopp, hvars lågblad utgöras af mycket små och tätt sammanslutna fjäll. »Im 

 Frühling vergrössern sich die inneren (nach Prof. Alex. Braun's Mitteilung), und 

 die männlichen wie weibliclien ßlütben entspringen grossentheils in den Achseln 

 dieser Niederblätter. Später fallen sie aber ab und im Spätsommer und Herbst ist 

 nichts mehr von denselben zu sehen» (Heer, 1. c. p. 67). Hos (Jcekanowshia synas 

 däremot lågbladen varit kvarsittande på dvärggrenen, tills denna eller dess spets 

 afkastats. 



Äfven af de små knoppfjäliika lågbladen har jag lyckats framställa preparat 

 af epidermis (kutikulau), lämpade för mikroskopisk undersökning. De långsträckta 

 cellerna visa en radierande anordning, hvilken jnan redan under förstoringsglaset 

 kan skönja, och som är mycket snarliknande anordningen på motsvarande organ af 

 Ginkgo. 



Bladen utgå till stort antal innanför lågbladen, utan att man närmare kan 

 iakttaga deras förhållande till dessa, men man torde utan vidare kunna antaga, att 

 dvärggrenens byggnad härutinnan öfverensstämt med Ginkgos. Bladen äro uiigefär 

 millimeterbreda, med samma bredd allt igenom, utom i själfva den yttersta spetsen, 

 där de äro något smalare, spetsiga (taf. II, fig. 9 — 12). De äro sålunda oskaftade 

 och grena sig upprepade gånger dikotoniiskt i ganska spetsig vinkel (taf. II, fig. 



■) Några isolerade, 2 à 3 cm. långa, kotteliknande föremål, .som synas uppbyggda af snår- 

 liknande fjäll, skulle möjligen kunna tänkas vara längre dvärggrenar, hvilket dock icke med säker- 

 het kan afgöras. 



