FAt manganlmlfitît vatten och on ))rnnstensl)il(lning vid BJovnstorp. 



7 



Häraf framgår att det föreliggande vattnet icke utmärker sig för iiagoii större 

 halt af oorganiska ämnen, snarare tvärtom, och att sammansättningen i öfrigt icke 

 erbjuder några andra egendomligheter, som skilja det från andra grundvatten här 

 i Skåne, än den höga halten af mangan. Denna växlar emellertid betydligt i olika 

 delar af grundvattenströmmen samt äfven på samma ställe under olika tid. Den 

 var sålunda större på rågfältet än vid gården samt växlade på detta ställe från ej 

 bestämbara spår (< 1 mgr.) till 17 mgr. Den under ytan befintliga vattenströmmen 

 vid Björnstorp har alltså en ganska olika salthalt och särskildt manganhalt på olika 

 ställen och tider. 



Vatten af analog sammansättning med Björnstorpsvattnet äro mycket sällsynta : 

 visserligen fiiuias brunnar med en lika hög manganhalt, men då är äfven järnhalten 

 mycket högre. Sveriges järn- och manganrikaste källa är, så vidt man vet, Ron- 

 neby, där den s. k. Nya källan håller 144 mgr. Mn-sulfat, men ända till 2496 mgr. 

 Fe-sulfat. Eljes hålla de svenska mineralkällorna högst 4 mgr:s nianganhalt, men 

 vanligen blott spår häraf, medan mängden af järnsalt vid flertalet ligger mellan 

 10 — 25 mgr. Äfven bland källorna på den europeiska kontinenten torde intet mot- 

 svarande observerats. Närmast stå kanske de varma källorna vid Teplitz, som på 

 5 mgr. järnkarbonat hålla 15 mgr. mangan-salt I Amerika finnas däremot, enligt 

 en uppgift af Jackson, dylika mangankällor i Massachussets '^). 



Som redan förut är nämdt, åstadkommer maugauhalten, då den förefinnes i 

 afsevärdare mängd, rätt många olägenheter, när densamma från oxidulsalt efter 

 hand utfälles antingen i Hockiga, gulaktiga oxider, eller i mera kompakt brunstens- 

 liknande form. Olägenheterna framträda särskildt, då vattnet användes till tvätt 

 samt vid dräneringen, medan desamma näppeligen f. n. hafva någon betydelse, då 

 vattnet användes till dryck, hvilket särskildt beror på den långsamhet, hvarmed 

 denna nämda oxidationen resp. fällningen af mangansaltet försiggår. Skulle 

 en vattenledning anläggas, blefve förhållandena helt annorlunda, och afsevärda 

 olägenheter genom rörens tillstoppning vore snart att vänta. 



För att närmare utreda dessa förliållanden lät jag en del af samma prof, som 

 ofvanför analyserats under n:r I b), stå på laboratoriet i sluten flaska under två år.. 

 Till en början höll sig vattnet alldeles klart och först efter ett par månader på 

 våren 1903 uppkom en tydligare fällning. Då flaskan efter ]irecis 2 år åter öpp- 

 nades, hade dock endast omkring ' lo af de fasta beståndsdelarne utfallit, enligt 

 följande proportioner pr liter räknadt : 



111. Manganens utfällning. 



LTrnpiTingligen fanns: ITtfälldt: I lösningen: 



Fast återstod 

 Eldfast d:o 



194 23.1 170.'J mgr. 



130 10 120 



') N. J. Beelin: Com. in Pharmac. Svec, samt J. Roth Allg. Chem. Geol. I. 

 ''') Zeitschr. f. Unters, d. Nahr. u. Genussmittel. 1903, 55Ü. 



