F^ör uâgra timmar sedan bringade vi vår hyllning åt Kilian Stobseus och Anders 

 Jahan Retzius lifsgärning, då deras bilder aftäcktes framför Lunds Universitet. Vi 

 glädjas öfver dem, där de stå i det fria, de två vägbrytande naturvetenskapsmännen, 

 som genom väckande föredöme och uppoffrande handling först lärde oss här stu- 

 dera naturen på naturföremålen. Stolta känna vi oss i medvetandet, att de äro af 

 de våra, de båda läromästarna i sina ålderdomliga dräkter, som visa hän på, att 

 intresset och lusten för naturvetenskapliga studier och forskning, som alltjämt 

 glöder och med lillig eld Hammar på vår härd, har århundradenas anor, att 

 den mark, som vi år efter år söka odla och beså, är en löftesrik arbetsjord för 

 goda skördar, då den har stått i gammal, hög kultur. 



I Lunds universitets konstitutioner var det bestämdt, att det ålåg den ene af de 

 medicinske professorerna att läsa bland mycket annat äfven anatomien, botaniken 

 och kemien. Någon särskild lärare i naturvetenskap fanns ej. och ingen hade heller 

 egnat sig mera däråt. Då mannen trädde fram, kom såsom så ofta äfven platsen; 

 men att medicine doktorn Kilian Stobœus kom att blifva professor philosophic na- 

 turalis et physicœ experimentalis extra Ordinarius och i den filosofiska fakulteten tyckes 

 berott på att dåvarande ende medicinske professorn v. Döbeln kände sig själf nog 

 i sin fakultet. Stoboeus verksamhet hade en grundläggande betydelse för natur- 

 vetenskaphgt studium vid vårt universitet. Äfven då han blifvit professor i historia, 

 upphörde han ej att fostra läkare och naturvetenskapsmän. Undervisningen var 

 den mest omedelbara och därför så mycket mera gifvande. Hans lärjungar fingo 

 begagna hans bibliotek, arbeta på hans museum och laboratorium, under hans led- 

 ning sköta hans patienter, resa och samla naturalier och »antiquiteter», bo i hans 

 hus och äta vid hans bord. Af Stobœus stora lärjungar blef endast m bevarad åt 

 vårt universitet, den oförgätlige historikern Sven Lagerbring. Till Uppsala gingo 

 Nils Rosén von Rosenstein och Carl von Linné, till Abo Johan Leche. Men i 

 sonen till Stobaeus käre lärjunge, den tidigt bortgångne Nils Retzius skulle Lund 

 förvärfva den verklige efterföljaren till Kilian Stobteus, i anda och energi, i arbets- 

 glädje och lärarelust, i väckelsebegåfning och framsynthet, jag menar Anders 

 Jahan Retzius, hvars minne vi här fira och hvars lif ocii betydelse jag på upp- 



