■^ral vill miniiesfost (iCver Aiidorw Jalian Ivotzin^i, 



7 



ska talet och vid den därmed följande storartade haudlingen, hvarom jag senare 

 skall tala. 



Under det Retzius låg i Stockholm utnämndes han 1771 till adjunkt i Historia 

 naturalis och Botanices Demonstrator vid Lunds universitet. Han saknade ej nied- 

 as})iranter till denna plats. Den redan högt ansedde veterinären Peter Heniquist, 

 som besökte Skåne för en där utbruten boskapssjuka, pra:'siderade vid en disputation 

 såsom sökande till Demonstratorplatsen. Han lyckades emellertid ej att få den, 

 säkerligen till lycka både för sig och Retzius. Hernquist blef nämligen 1772 lektor 

 matheseos i Skara, där han anlade sin berömda veterinärskola. 



Anders Jahan Retzius återvände 177'2 till Lund. Hans nilrmaste arbotsskyl- 

 dighet var nu att hafva vård om den botaniska trädgården och om det s. k. Stobteo- 

 Carolinska Museum. 



Den hemvändande 30-årige skåningen medförde från Stockholm ett energiskt 

 behof att göra nytta med det naturvetenskapliga vetande, han förvärfvat. Frihets- 

 tidens anda hade han djupt insupit med stor respekt för naturvetenskaperna och 

 ined fast öfvertygelse om vikten, att den teoretiska kunskapen blefve tillämpad i 

 praktiken, i ekonomien till det allmännas tjänst. Retzius var barn af sin tid och 

 ett barn med stora förutsättningar och stor sjudande kraft och energi. Han vill 

 söka rycka upp det vetenskapliga lifvet och den praktiska blicken hos sina kolleger 

 vid universitetet och gagna framförallt sin skånska bygd, hvars stora naturliga till- 

 gångar ej synas honom blifvit tillräckligt tillgodogjorda. Det är tydligen en verk- 

 samhetsentusiasm i sådan riktning, .som gifver sig luft vid hans grundläggande af 

 det fysiograhska sällskapet i Lund. 



»Ahr 1772 d. 2 Decembris», — så börjar fysiograhska sällskapets protokollsbok, 

 — sammanträdde Theologite Doctorn och Adjunkten LIesslén, Medicinte Doctorn 

 och Prosektorn Barfoth och Magistern, Demonstrator Retzius, wid hvvilket tillfälle 

 den senare föreslog om icke, et Sälskaps Lirättande, som skulle till ändamål hafwa 

 tvänne så nöjsamma wetenskaper som Natural Historie och Oeconomie äro, och 

 biuda til at så mycket giörligt woro, icke alenast upmuntra den för dessa weten- 

 skaper hos den studerande ungdomen slocknande högen, utan äfweu associera sig 

 andre som af lika drift intagne samfält wille arbeta på nyttige rön och afhand- 

 lingar til almänhetens gagn. Herrar Doctorerne, som nogsamt insågo at et sådant 

 Sälskap, derest det skulle kunna winna stadga, skulle både gagna och förnöja, biföllo 

 genast propositionen; — ». På närmaste sammanträde diskuterades förslag till stad- 

 gar eller lagar, som det botte, samt invaldes några unga akademici. Den 10 mars 

 1773 kom man öfverens att kalla sällskapet: »Lundska Physiograhska Sällskapet» _ 

 Den 17 mars meddelar Retzius, att han genom en friherre Sparre »sonderat» kans- 

 lern friherre Falkenberg angående sällskapet, och att kanslern »hade behagat yttra 

 sit nådiga nöje öfvver Inrättningen och det nit derutur framlyste för wetenskapernas 

 uparbetaude, samt lofvade protégera den». Retzius åtog sig nu tillsvidare sekre- 

 teraresysslan och att aflåta tacksägelsebref till kanslern. Friherre Erik Ruuth, som 

 invalts i sällskapet, lät i Carlskrona sticka ett sigill efter sällskapets project och 



