12 



Carl .^r. Fiirst. 



intressant biliang oni ronuirnas matväxter och vittnar oni Ketzins kolossala be- 

 läsenhet. 



Till Retzins botaniska vetenskapliga verksamhet liörde också ordnandet och 

 vården af den botaniska trädgården. De förntnämnda tyska botanisterna Weber 

 och Möhr framhålla Ketzins förtjänster i detta hänseende. De säga, att det vore 

 att önska, att hvarje professor i botanik kände sin trädgård så väl som Ketzins. 

 Helst kultiverade han träd och buskar, af hvilka, säga de, trädgården hade särskildt 

 många vackra från Sibirien och Nordamerika. Vi se ännu i dag några af de 

 exotiska träden i den gamla botaniska trädgården; kanske är det just dem, som 

 IJetzins har planterat. Då står han där igen ibland dem i sin gamla kära trädgård, 

 och när våren kommer och växtlifvet åter vaknar, l)lommorna titta fram och träden 

 kläda sig i sina löfkronor, då skola de ljumma vindarna smeka den gamle blomster- 

 vännens kinder och blommor och blad nicka honom till ett: Välkommen åter! 



Om Ketzins verksamhet såsom zoolog är jag i tillfälle att citera ett manuskript 

 från 1842 af hans store lärjunge och efterträdare Sven Nilsson. Han säger: »Inom 

 Zoologiens område förvärfvade Ketzins sig först ett namn i Helmintologien och 

 Malacologien ; och äfven i dessa kunskapsarter inträngde han djupt. Hans i Lund 

 hållna och 1786 utgifna föreläsningar ötver Intestinal maskarne samt hans i Lund 

 i disputationsform utgifna Nova Tcstaccorum Gemrn bidrogo livar i sin mån att 

 hos samtida naturforskare bereda hans ryktbarhet. ( )ckså bevara dessa kunskaps- 

 grenar hans namn åt efterverlden och bära vittnesbörd derom, att de äfven hafva 

 den närande saft, lian lämnade dem, att tacka för den organiska utveckling de 

 småningom erhållit. Rudolphi och alla Helmintologer hafva erkännsamt begagnat 

 den förra och Brugière och alla följande Malacologer stödja sig i mänga väsentliga 

 punkter pii den senare. Till dessa originella afhandlingar inom de lägre djur- 

 klassernas område slutar sig med lika grundlighet och ännu större utförlighet hans 

 i en sednare tid utgifna afhandling öfver alla då kända arter af den djurgrupp, 

 som Linné innefattat under den generiska benämningen Astcrias. en afhandling, 

 hvartill materialierna under en längre tid samlades, dels i naturen och dels genom 

 meddelande af utländska naturforskare, med hvilka Ketzins underhöll en oafbruten 

 brefvexling». . . . »Tidigt började Ketzius äfven att svsselsätta sig med undersöknin- 

 gar rörande vertel)raterna, och — livad som charakteriserar snillet och skarp- 

 siunigheten — hvart han vände sig, lemnade han fortfarande spår efter sin verk- 

 samhet. Allt hvad han publicerade ingick snart i det litterära circulationsbruket 

 och bar frukter för vetenskapen. Ty vid dessa undersökningar gick han grundligare 

 till väga, än de som före honom behandlat samma ämne». Han anlade en betydlig 

 samling af kranier och med stöd af den utgaf han redan 1796 sina Animadversa- 

 tiones in Ckisscm Mammalium Linneannm, däri han införde Hera ändringar och för- 

 bättringar. »Så skilde han t. ex. från Quadrimanerna Läderlapparna under namn 

 af Nocticolas, och i Kofdjurens ordning satte han i ett eget slägte, Gulo, som 

 af Linné blifvit förenad med Mustela och af (tmkmn ännu sänu'e införd i samma 

 slägte som Björnen». Nästa år lämnade han »viktiga anmärkningar till Krokodilens 



