Tal vid minnesfest öfver Anders Jahaii Retziiis, 



15 



med praktiskt syfte. Dess egentliga verksamhet tyckes, såsom jag nämnt, sedan 

 17H9 varit afbrnten. Emellertid känner Ketzius, huru unga friska krafter samlas 

 i Lund till nytt arbete i naturvetenskapens tjänst, men ock att tidens uppfattningar 

 sedan fysiografiska sällskapets stiftande i mångt och mycket betydligt ändrats. 

 ])å han nu samlar de få kvarlef vande af det gamla sällskapet den 30 jainiari 1815 

 och föreslår dess återupplifvande, är det i en ny form med något förändrad upp- 

 gift. Ketzius, Barforth, Fremling, Liedbeck och Florman voro de närvarande. Ketzius 

 valdes till ])rœses och Agardh togs till sekreterare, f protokollets första paragraf 

 heter det: »Professorn och Kiddaren Retzius öppnade sammankomsten med ett tal 

 om nyttan af Tjärda samfund i allmänhet, om ordsakerue till upphörande af Pliysio- 

 graphiska sällskapets verksamhet under de sistförflutne åren och den förhoppning- 

 Han hyste, att Sällskapet till vettenskapernes gagn kunde och borde åter upplifvas. 

 Han framstälde likväl till Sällskapets ompröfning den frågan, huru vida den för 

 Sällskapet vid dess första inrättning uppgjorde plan äfven för närvarande kunde 

 bibehållas, och om, sedan allmänna och verksannna anstalter blifvit vidtagne till 

 befrämjande af Fäderneslandets Lanthushållning, det icke mera höfdes, att in- 

 skränka Sällskapets ändamål till de Vettenskaper, hvilka omfatta naturens känne- 

 dom, utan att eit nödvändigt afseende borde göras på utvidgandet af Oeconomiens 

 område, hvilket förut utgjort Sällskapets hirfvudf öremål. De grunder, hvilka Herr 

 Professorn och Riddaren Retzius utvicklat för en sådan förändring, funnos af samt- 

 b'ge Ledamöterne så giltige, att de enhälligt biföUos». Det efter den nya tidens 

 fordringar upplifvade fysiografiska sällskapet var Retzius sista stora gåfva till sitt 

 universitet och ett arf, som varit af stor betydelse och hvaraf vi ännu njuta. 



Retzius hälsa af log nu mer och mer. 1818 fick han ett slaganfall och blef 

 därefter lam i nedre delen af kroppen. 1821 flyttade han till sin son Anders 

 Adolf i Stockholm, där han dog samma år den 6 okt. i en ålder af 79 år. 



Såsom sekreterare i fysiografiska sällskapet och ännu mera genom sina egna 

 vetenskapliga forskningar och öfriga mångsidiga verksamhet stod Retzius i förbin- 

 delse och korrespondens med en stor mängd af sin tids lärde både i in- och ut- 

 landet. Han blef också medlem i en mängd lärda sällskap och 1811 hedersledamot 

 i Collegium Medicum. 



Om Retzius såsom människa har jag redan nämnt flera drag. Flormans och 

 Agardhs bref bära vittne om hans utmärkta karaktär, hans vänfasthet och välvilja. 

 Bättre än eftervärldens analyser ur handlingar och protokoll äro vanligen i detta 

 hänseende de samtidas vittnesbörd, och jag finner ej lämpligare än att afsluta detta 

 mitt tal med anförande af do ord, hvarmed Sven Nilsson i sitt ofvannämnda manu- 

 skript skildrar sin lärare och åldrige vän. Han säger: ^Han var en man i ordets 

 skönaste mening. Enkel i sitt lefnadssätt, enkel och flärdlös och rätt fram i hela 

 sitt väsende, föreföll han måhända något sträf för den, som ej kände honom ; men 

 den som hedrades med hans närmare umgänge insåg snart, att under denna allvar- 

 samma yta bodde en ovanligt liflig och för allt ädelt och godt känslig själ. Eu 

 sådan innerlighet och hjertlig välmening, som hans, träffar man hos få. Aldrig 



