10 



Carl M. Fürst. 



faller i en farlig sjukdom, söker han få 8toba3us till sin vikarie, då han åt honom 

 tryggt kan anförtro både kateder och undervisning. 



Ivonsistoriets protokoll meddela liärom : 

 Den 7 december 1721. 



i? 1. Inkom genom en skritt Hr Professor von Döbeln af den luijus, hvaruti lian gifwer till- 

 kiiinna, det han för sin swaga konstitntion skall någon tijd behiifwer att hwila, till att återwinna 

 sin hälsa, hafwande till wijdare Approbation accorderat med Hr Doct. Stobîco, att han såsom Vi- 

 carius håller för honom Lectiones pnblicas, uthan att hans publicum giöra därföre den ringaste 

 prsetention. anhållande det hans högwördighet Hr Biskopen och ProCancellarien samt Ven. Con- 

 sistorium ville hos Illustrissimum Acad. Cancellarium denna dess ansökning till Nådgunstigt bi- 

 fall recommendera, att bem. Doct. Stobfens måtte få till en tijd dess vices förrätta med lectio- 

 nibus publicis. 



Hans Högvördighet Hr Biskopen ocli ProCancellarius liar ]\Ianu propria på samma skrift 

 gifwit därtill sitt bifall. 



Resolutio. 



Afgår recommendation lor Hr Stobsens till lllustrissinuini academia? Concellarium in optima 



forma. 



Den 21 februari 1722. 



§ 7. Berättade Hr Rector j\Iagniiicus, att emedan Facultas Medicina sig tillförene betiiint af 

 Auditoiio Veteri, så kunde Ilr Doct. 8t(jb;co blifva efterlåtit i samma Anditoriu [irolitera och läsa, 

 hülst emedan på Catalogo sig ingen anmält, att willia läsa klåckan K) ]iå samma Auditorio, och 

 han älliest behöfver samma Auditorium till Anatomiei', som ofta kunna sträcka sig in på efter- 

 middagen. 



Besolutio. 



( 'onsistoiinm gaf här till sitt Bifall. 



Kansle]-n förordnar sålunda Stobteus till vikarie till ungdoniens största nytta, 

 och sköter han också sysslan under allmänt l>ifall från februari 1722 till nära slu 

 tet af år 1723. 



I den rekommeudationsskrifvelse till Uppsala universitet, som Sloba3US läm- 

 nade Nils Ivosenius-Rosén v. Kosenstein angifves, att det var under nyssnämnda 

 tid han var Stobieus lärjunge. Stobfeus säger här, att, då han »tjänstgjorde i 

 stället för den ordinarie medicine professorn vidtfräjdade herr Job. Jacob von 

 Dübeln, under två års tid i härvarande utbildningsanstalt, var han (Rosén) en 

 synnerligen trägen åhörare af mina både offentliga och enskilda föreläsningar, som, 

 hur föga tillfredsställande de än må bafva varit, dock åtminstone voro talrikt 

 besökta». 



Det är ganska tydligt, att Stobteus har under dessa åren utvecklat en stor verk- 

 samhet, hvarigenom han ej blott blifvit känd och aktad af sina lärjungar och kolle- 

 ger såsom ungdomens lärare utan ock fått ett stort anseende såsom läkare såväl 

 i sin egen stad som ruudt om i Skåne och äfven långt utom dess gränser. 



I annat fall skulle ej anledning funnits till att, när Stobasus förordnande var 

 slut, man började tänka sig för vid akademien, huru man skulle kuuda binda ho- 

 nom vid denna, för att ej låta en sådan kraft gå förlorad. Medicinska fakulteten be- 

 stod vid denna tid endast af en professor, nämhgeu Johan Jacob Döbelius- von 

 Döbeln, som varit och ännu vai' en ovanligt duktig man, men som mer och 



