32 



Carl M. Fürst. 



serade kanslern Carl Gyllenborgs månadslånga besök inträffade, såsom sagts, då 

 Stobœus var rektor, och tog hans krafter mycket i anspråk. Den förföljande sjuk- 

 domen hindrade honom att fungera vid det solenna konsistoriesammanträdet, då 

 kanslern var närvarande och stipendiaterna fingo företräde och presenterades. 



Rektor och konsistoriales hade vid den tiden besvärligheter genom professor Men- 

 * lös idkeliga bråk. Menlös hade på kanslerns förslag och under kanslerns påtryckning 

 fått sin professur så att säga genom köp, i det han nämligen lofvat att för 1,000 plå- 

 tar köpa den Triewaldska fysiska och matematiska instrumentsamlingen och skänka 

 den åt universitetet, om han fick professuren. Nu fick han professuren, men samlingen, 

 dess inventering, betalning och rättigheten till dess begagnande gâïvo anledning 

 till oändliga tvister i konsistoriet under tio års tid. Då Stobaeus, genom sin 

 naturvetenskapliga verksamhet och genom att hans samlingar förvarades i rum- 

 met intill de fysiska, hade närliggande intressen att bevaka, så drogs han in i stri- 

 digheterna och anfölls trots sitt fredliga sinne ej sällan af den otröttlige bråkmaka- 

 ren. Af flere yttrande af Stobseus i konsistoriet, af hvilka jag redan anfört ett, 

 framgår, att han bokstafligen led af Menlös uppträdande. 



1738 var Stobpeus åter promotor i sin fakultet, men tyckes det som om han 

 1739 börjar än mera blifva nödsakad att koncentrera undervisningen privatim eller i 

 hemmet, dock utan att draga sig tillbaka från arbete. Han prtesiderar ännu vid dis- 

 putationer både 1740 och 1741. I föreläsningskatalogen för 1741 är infördt om hans 

 undervisning ett tillägg: »om krafter och hälsa tillåta». Henrik Benzelius säger i 

 sina personalier vid likpredikan, att Stobteus olideliga hufvudvärk vid tilltagande 

 ålder ökades mer och mer. 1741 yttrade Stobœns, att han ej hade långt igen att 

 lefva. Han fick ständigt hålla sig från sin verksamhet och vid sista disputationen 

 han presiderade (Monumenta diluvii), tog han »med ett, alla åhörarnes hiertan rörande 

 tahl, afskied ifrån Cathedern och Acaderaien säijandes eftertänckeligt, Fabula mea 

 trausarta cxt». Uti maj månad därefter insjuknade han liårdt, låg dock på sin 

 Ramlösa brunn under sommaren och blef något bättre; men allvarlig försämring 

 inträdde i januari 1742, och, såsom han själf angaf, var nu döden oundviklig. Den 

 17 feln-uari kl. 2 på natten var hans lif slut. Han var då 52 år gammal. 



1 Lunds domkyrkoförsamlings ringbok står för den 17 februari 1742 »Siiila- 

 ringdes med alla klockorna för höglärde Hr Archiater Stobseus . fiudet. som då 

 spreds, var ett tungt sorgens bud, ty lisa och välsignelse hade den outtröttlige och 

 hjälpsamme läkaren och läraren spridt vida kring stad och land, längre än de silf- 

 verklingande domkyrkoklockornas toner kunde nå. * 



Många voro de, som följde honom till grafven den 2 Mars. »Likpredikan» 

 hölls i domkyrkan af Stobseus gamle vän, prokansleren och biskopen Henric Ben- 

 zeHus öfver ämnet: »Guds Barnas Tröst under lidande , och han fick däri upprepade 

 gånger anledning närana oni Kilian Stobteus och hans utståndna långa lidande. 

 Efter den långa predikan följde omfattande personalier. Det utdelades versar och 

 afsjöugs en aria å skånska nationens vägnar. 



