Kilian iStobaniw ocli liauf> ln-cfvaxliiii;' 



37 



»Blatta Byzantinee, unibilicus marinus, et aliiie-> ocli ber Stobaius söka i sjön, oiu uâgni 

 sådana vridna snäckor där finnas. I sin Litbographia suec. 1729 (Acta liter. & scient, 

 svecife) framställer v. Bromell denna sin åsikt oui dem. Till ];inné ocb vetenskaps- 

 societeten i Upsala (Linnes bref 1730 N:o 253 bos Åbrling) sänder Stobceus Numuli. 

 De hade dock gått sönder på vägen, men Linné tackar öfvermåttan för dem», som han 

 »så länge önskat få se med attention». Uti rp[)sala vetenskapssocietets bandlingar 

 1731 offentliggör Stobseus en mindre uppsats: De Nummulo Rrattensl)urgensi. Till 

 många andra af sina vetenskapliga förbindelser skickar 8tobii'Uö sina brattingborgs- 

 penningar, men dä ban af dansken < irotbaus i ett bref d. 15 sept. 1731 (publi- 

 ceradt i Stobœi Opuscula sid. 32) får en stark opposition angående sin uppfattning 

 af dem, som enligt (rrothaus skulle vara ryggsköldar från några insekter e. d., så 

 utgifver han en dissertatio epistolaris ss. disputation 1732 (senare utvidgad, intagen 

 i hans Opuscula. Danzig 1752). 



Denna afbandling är att anse såsom för sin tid högt stående i vetenskapligt 

 hänseende. Efter en intressant historisk inledning går Stobseus öfver till beskrif- 

 ning af sin Numulus och bestämmer den till en >;ostracit» af parasitisk art (>ostra- 

 citen itaque minimum parasiticum calvarianr hominis utcunque referentem, qui vulgo 

 Numulus Brattensburgensis dicitur, salutavi sub eodem nomine, & Tibi, Fan- 

 tor sestumatissime, el- aliis amicis curiosis aliquot huius generis specimina misi»). 

 Han ingår så pä kritik af andras åsikter, visar med kemiska reaktioner ohållbar- 

 heten, att något hornämne kunde ingå uti skalet, som han bevisar bestå af kalk. Man 

 bränner, löser och fäller sitt präparat. Han underställer Broraelis åsikter och 

 andra möjliga invändningar mot hans egen åsikt en noggrann kritik, grundad på 

 komparativ metod och fastslår så sin uppfattning, att det är en bivalvulär snäcka, 

 en mussla, en ostrea af parasitär art d. v. s. att den fäster sig på andra snäckor 

 m. m. Han visar sig härvid såsom en skarp observatör, en auktoritetsfri kritiker med 

 klar naturvetenskaplig blick både för organismens byggnad och förrättning. Den 

 nyktra ton, förenad med säker metodik, som genomgår det hela, gör, att man kän- 

 ner mästaren, som står högt inom sin samtid, och man förstår, huru han kunde väcka 

 ungdom, öppna dörren för den till ny tid på egna vägar. 



Vi tycka kanske nu, att det icke var någonting att bestämma en snäcka; men 

 att bryta en fördom, taga bort en mystisk slöja och visa den nakna naturveten- 

 ska[)liga sanningen hos en sådan ingrodd föreställning, som den man hade af Nu- 

 mulus Brattensburgensis, var på sin tid en märkvärdig sak, och när det gjordes så 

 naturveteuskaphgt grundligt ej blott med indirekta utan äfven direkta bevis, så var 

 det af än större betydelse. Vi skola senare se, att Stobœus äfven på andra områden 

 ökte nedrifva öfvernaturligt uppfattade naturliga ting. 



I samma afhandling, som han behandlar Numulus Bratt., beskrifver han äf- 

 ven ammoniter eller Cornu Ammonis och afbildar ett stycke af en ammonit, som se- 

 dan efter honom blifvit kallad Animonitis Stobtei. Hans vän (Irotbaus hade gjort 

 honom uppmärksam på att stycket hörde till en »Cornu Ammonis». Det goda 

 kopparstick han lämnar, gifver oss tillfälle att konstatera, huru bilden motsvarar ett 



