42 



Carl Fürst. 



Nurais et Sigillis Lundensibus liesp. Zach. Aar. Kihlgren 1741, opuscula 224 — 285 

 hai- 8tob;eus gif vit material och skrifvit afhandhngen samt utstyrt den med taflor; 

 men respondens (Stobseus släkting Kihlgren) bar därefter öfverarbetat den. — Af- 

 handhngen är af bestående värde både genom taflor och innehåll, ett arbete, som 

 hvarje forskare på detta och närgränsande områden måste gå tillbaka och taga hän- 

 syn till äfven den dag i dag. 



Utom dessa historiska afhandlingar har Stobseus utgifvit ett arbete: Schema 

 genealogicum Friderici regis etc. Sven Bring-Lagerbring säger, att > Archiater Stobams 

 har ock mycket arbetat i Genealogiska saker, och är Hans Kongl. Majrts, Kong 

 Fridrichs stamtafla tryckt, men de andre hans Ättartal om Swenska Konungarna, 

 Lcevenhauptska Familien och flere äro än allenast skrefne. Utom dessa arbeten, 

 som kunna nästan anses för halfwa underwärk, när man påminner sig hans swaga 

 hälsa, hwilken giorde, at des hela lefnad war intet annat än en siukdom, har ock 

 framledne Archiater Stobseus haft en widlyftigt brefwäxling med månge lärde uti 

 Europav . Få områden inom historien böra väl ligga närmaie för en naturvetenskapsman 

 än studiet af genealogi. Elof Tegnér säger: »Vetenskapen om menniskan under den 

 förhistoriska tiden är en naturvetenskap etc». Detta är säkert sant, men i viss mån 

 kunna de genealogiska forskningarna äfven höra till naturvetenskapen. Man kan knappt 

 syssla vetenskapligt med genealogi utan tanke på ärftlighet af egenskaper m. m. 

 Det var därföre naturligt, att arkeologi och genealogi blefvo framförallt älsknings- 

 områdena för naturforskaren-historikern Stobteus forskningar. 



Då man tager i betraktande den verksamhet Stobfeus utöfvade såsom histori- 

 ker i dess helhet, så måste man säga, att Stobasus personlighet och vetenskapliga 

 anseende hvarken i sin samtids eller i framtidens ögon ledo skada genom hans öf- 

 vergång från naturvetenskap till historia. Kilian Stobfeus visste att göra sig gäl- 

 lande äfven inom historien. Det var emellertid hvad han själf kallar historia civilis 

 han idkade. Han var ej någon politisk eller krigshistoriker. Det hade han ej förutsätt- 

 ningar för, och hans klara förstånd förbjöd honom synbarligen att taga uti med det, 

 som ej låg för honom. Men desto mera låg det för naturforskaren att samla ma- 

 terial, ursprungligt material, urkunder, fornsaker, mynt, för att beskrifva och gran- 

 ska detta, så att säga, rnorfologiskt och på sådan bas söka sluta till dess uppgift, 

 användning och betydelse. Han är ej blott den förste arkeologiske samlaren i Lund, 

 han är ock den förste, större arkeologen med nordiska blicken för arkeologi. Han 

 konstaterar en stenålder fcire järnåldern. Han är den förste af de tre framstående 

 naturforskarna, Kilian Stobfeus, Anders Jahan Ketzins och Sven Nilsson, vid Lunds 

 universitet, som lägga grund till de arkeologiska samlingarna och hvilka hvar på 

 sin tid insågo dessas stora betydelse såsom historiskt forskningsmaterial. 



I\ilian Stobseus arbeten och verksamhet visa, hvilken stor betydelse för historie- 

 forskningen det haft, att en tränad naturforskare griper in med sin metod och öf- 

 verför den på historieforskningen. Det är denna naturforskarens impuls han gaf åt 

 historiska forskningen vid Lunds universitet, hvarigenom detta först framträder, som 

 den nya exakta historieforskningens härd i vårt land. Sven Bring-Lagerbring hade ej 



