Kilian Stijl)a'us ocli iiaiis bix'haxliii.i;' 



43 



blott gjort förstudier i juridik, han hade äfven hos Kilian Stobteus studerat natur- 

 vetenskap. Sven Lagerbring fostrades pä en ort, där värdet af urkunder och 

 handskrifter skattades högt, där lokalhistoria och lokalbeskrifning redan i tvä pro- 

 fessorsgenerationer vetenskapligt studerats, där fornminnen af olika slag, arkeolo- 

 giska föremål, runstenar, mynt m. m. gifvit anledning till forskning och där läraren 

 i sina föreläsningar tolkar svensk och nyare historia. Det är häraf tydligt, att vi 

 måste anse 8ven Lagerbiing vara en sannskjddig lärjunge till Kilian 8tobEeus, en 

 lärjunge, som både visste och kunde »fullfölja och vidare utveckla det nya uppslag», 

 han fått i arf samt att föra det så vidt, att han i sin vetenskap kom att stå i bredd med 

 de båda andra, stora Stobasilärjungarna Rosenstein och Linné i deras vetenskaper. 



Likasom dessa båda senare ej voro de enda i den läkare- och naturforskare- 

 skola, som uppammades uti Stobaeus hus, är ej heller Sven Lagerbring den ende 

 af hans historiska skola. Det var en hel rad af unga män. som han visste att in- 

 tressera för urkundforskning. Namnen Kihlgren, Boström, Joh. Stobasus, Raab äro 

 bundna till Stobœus disputatiouer om handskrifter, fornsaker, runstafvar, fasta forn- 

 minnen, mynt och sigill och säkerligen hafva de varit verksamma på sina särskilda 

 områden. Om Kihlgren veta vi det säkert. Utom dessa unga män känna vi 

 ännu flera, hos hvilka Stobtcus väckte upp intresse för samlandet och studerandet 

 af historiskt forskningsmaterial. Af dessa vill jag särskildt framhålla Nils Wessman, 

 som likasom Lagerbring först studerade juridik i Lund. Han aftecknade rimstenar 

 åt Stobseus, och fick säkerligen härigenom lust till fornforskning, hvaråt han sedan 

 egnade sin verksamhet. Han slutade såsom assessor i antikvitetskollegium. 



Då Stobteus 1739 — 42 var skånska nationens inspektor, föreläste han gratis 

 för nationen år 1739 »historiam patriœ» och år 1740 »in fontes historite». Stobeeus 

 undanbad sig ett honorarium, som nationen i likhet med bruket på den tiden, ville 

 gifva honom. I stället fick han senare, d. 5 nov. 1740 mottaga såsom gåfva en »plat 

 de ménage», som vägde 288 lod. På nationsmötet därefter tackade han härför och 

 yttrade: att »som han har ingen att sambla till, så var det ock ganska onödigt at Na- 

 tionen skulle härmed gjordt sig något besvär. Icke dessmindre efter det nu är skedt, 

 så önskar han endast kunna vara Nationen till någon behagelig tjänst igen (Sjöström). 



En af StobcBus stora insatser i det vetenskapliga lifvet vid Lunds universitet 

 var de personliga förbindelser, som han knöt med vetenskapligt intresserade män i 

 utlandet och särskildt i Köpenhamn. Redan på den tiden tyckas danskar hafva 

 kommit öfver till Ramlösa hälsobrunn, som fick sitt första anseende, då Kilian Sto- 

 bteus var läkare där. Här gjorde Stobseus bekantskap med Dr Grothaus, hvilket 

 gaf anledning till utbyte af bref, naturvetenskapliga ting och »kuriosa». Stobœus 

 afhandling om Numulus Brattensburgensis framlockades, såsom vi sett, af denna 

 brefväxling, som säkerligen var mera omfattande än den genom de här meddelade 

 brefven angifves. Sven Bring-Lagerbring säger, att det finnes åtskilliga bref från 

 Grothaus, men att han endast ville aftrycka ett 



') Biing-Lagerbring slutar sin upp.sats om Kilian Stobteus skrifter med följande: »Om Publi- 

 cum med behag upptager dessa omständigheter af Arch. K. Stobsei lefnad, skola framdeles än flera 

 bref, som till honom äro skrefne, warda meddelade». 



