44 



Carl M. Für8t. 



Vid Ramlösa träffade Stobeeus äfveu Nils Foss, den käude bibliofileu, och kom 

 troligen genom honom i brefväxliug med hans släkting professor Jens Foss, med hvil- 

 ken Stobwus l)ytte både böcker och tankar. Af Foss bref såväl som af antydningar 

 i andra bref framgår, att Stobfeus i Köpenhamn hos en bokhandlare Rothe ej blott 

 gjorde bokköp utan äfven att Rothe var Stobœus »homme d'affaire» uti byte af natu- 

 ralier och böcker i Danmark och öfverhufvudtaget i utlandet. Brefven visa, att 

 Rothe sände öfver till Lund sin tjänare (.Johan Gottlieb Körner) för att mottaga 

 och fullgöra uppdrag. 



Ibland frågor af särskildt intresse, som Foss och ^Stobteus diskutera, äro beve- 

 kelsegrunderna till författareskap och disputationsväsendet. StobaBus anser, att, 

 vare sig man skrifver af kärlek till sitt ämne och till vetenskapen ellêr af tom äre- 

 lystnad eller t. o. m. af föraktlig snikenhet i hopp om att kunna öka sina inkom- 

 ster, så kan dock författaren understundom genom sina arbeten bli f va till glädje 

 och gagn. Han vet ej, om han skall mest tadla eller {)risa den så allmänna och 

 vanliga disputationsseden, som föder af sig en sådan massa småskrifter. Han fram- 

 håller emellertid nödvändigheten af den såsom enda publikationssättet för de lärdes 

 undersökningsresultat, >'då ju lärdomsidkarna här som för det mesta befinna sig i 

 knappa omständigheter». Han tillägger därefter: »Kanske är ni ej obenägen att 

 härvid utbrista i eder snillrike lustspelsförfattares (comicus) ord: »Lige saa hos os». 

 Detta citat visar, att Ludwig Holbergs komedier lästes och beundrades i Lund och 

 af Iviliau Stobseus. Citatet är nämligen från Ulysses von Ithacia och lustigt nog 

 är: »Lige saa hos os», just Kilians ständiga replik på »Trojanerns» skildringar af för- 

 hållandena i Tröja. 



Foss anser, att disputationerna borde förvisas till skolorna, på det de 3'^ngre 

 däri måtte få ett medel att öfva sin tunga, men att det för män af mogen ålder 

 vid akademierna bättre höfdes att sysselsätta sig med allvarliga ting. »Han finner 

 disputationer företagas blott för att pr&eses själf, äfven om han såsom stundom sker, 

 försvarar de värsta absurditeter, må kunna triunifera och vinna en föga ärofull se- 

 ger». Det Stobfeus citerat från Holberg, säger han, är alltså fullkomligt sant, näm- 

 ligen att samma förhållande existerar i Köpenhamn som i Lund, hvarpå han gifver 

 några drastiska exempel. 



Med Joseph Monti, den ansedde professorn i Bologna, stod Stobceus i brefväxliug. 

 Det intressanta bref, som här meddelas, är, liksom ett bref af Grothaus, tryckt en 

 gång förut af Sven Lagerbring. 



Om Kilian Stobœus utseende få vi en föreställning dels af de beskrifniugar, 

 som hans samtida Linné, Leche och von Döbeln gifvit af honom, dels af det olje- 

 färgsporträtt, som tillhör Lunds universitet och för närvarande är upphängdt i filo- 

 sofiska fakultetens sessionsrum samt här meddelas i ljustryck. Stobaeus lär varit 

 liten till växten. Han var liait, beroende, så vidt man kan döma af uppgifterna 

 om sjukdomarna under hans lianidoni och af deras behandling, på tuberkulos i högra 

 höftleden (tuberkulös coxit), hvarigenom benet i dess helhet förkortats. Att han var 

 »krumpcn j)å ena foten», såsom Linné säger, var tydligen en sekundär företeelse. 



