Kilian Stob;eus ocii haiis bruf\;ixliiiu' 



45 



beroende på förändringarna i samband med coxiten. Leches uppgift, att han »i ung- 

 domen brutit af sitt ena lårbens hals», är nog realiter oriktigt, men står i öfverens- 

 stäunnelse med tidens uppfattning af åkomman i höftleden. Det säges. att han var enögd, 

 hvilket äfveu är realistiskt angifvet på porträttet genom en mattare biåhvit färgton 

 öfver högra ögats bornhinna. Med bildens hjälp skulle diagnos kunna sättas på 

 kornealtläck eller fläckar, säkerhgen äfveu de beroende på tuberkulosen under barn- 

 domsåren. 



Hans ansikte var fylligt och skägglöst, näsan ganska stor och rak, skarpt mar- 

 kerad öfverläpp, klufven haka med markering både mot tvehaka och någon kind- 

 påse. Ansiktet var i det hela kraftigt. Hufvudet ger intryck af att hafva varit i 

 sig själf stort, men förstorades kolossalt genom den väldiga svarta peruken det bar. 

 Denna tyckes hafva väckt en viss uppmärksamhet i sin tid. Det uppgifves, att den 

 »gemenligen var af en hel marks vigt >. Säkerligen bibehöll Stobpeus sin stora svarta 

 peruk till döddagar, då åtminstone de svarta allongperukerna, troligen äfveu hos de 

 äldre, voro sällsynta. Otroligt är ej, att Stobœus, som led oerhördt af halfsidig ansikts- 

 värk, ej vågade atlägga sin värmande hufvudbekläduad, om den än väckte något löje 

 och gaf originalets prägel åt dess bärare, professorn. 



Målningen antyder en vacker hand, hvilket nog ej är målarens förtjänst utan sua 

 rare förebildens, men som naturligtvis ej nu kan afgöras. Handen håller en slingrande 

 orm i en ställning, som angifver vana att handskas behagligt, men säkert, med öm- 

 tåliga och farliga ting. Ormen, som säkerligen här skall angifva Stobseus läkarekall, 

 gifver åt taflan tillsamman med öfriga attributer, hvarmed porträttet omgifves, en 

 alldeles säregen prägel, hvarigenom det antydes vara måladt i afsikt ej blott att 

 gifva en bild af föremålet utan äfven en hyllning åt detsamma. 



Såsom förgrund på bordet framför Stobams är å taflan till höger placerad en 

 lilja med en fjäril, en fossil (en dendrit), en del utländska snäckor, lätt bestämbara, 

 Till vänster i fonden ser man en stor hop fossil af musslor. Ofverst ligger en nau- 

 tilus och i taket hänger en paradisfågel. Till höger i fonden hänger i taket en 

 liten krokodil, mot väggen står ett skåp med en murkrönt liten byst. Stobfeus är 

 sålunda på bilden omgifven af representanter för alla sina samlingar. Man får här- 

 igenom medel att något så när bestämma tiden, när porträttet målades. Då den- 

 driten ligger på en så framträdande plats i förgrunden, betecknas tydligen därmed, 

 att Stobaeus sysselsatt sig företrädesvis med den. 1734 atgaf han sin disputation 

 om dendriterna. Alltså bör taflan vara målad senare än 1734; men troligen ej 

 långt efter att detta arbete utgafs. Då Stohrens är omgifven af representanter af alla 

 sina samlingar, så ligger också nära tillhands att tänka sig talian vara målad i an- 

 ledning af hans donation af sina samlingar till universitetet år 1735, och man kan 

 nog med ganska stor visshet påstå, att porträttet målats för att upphängas i Mu- 

 sseum Stobœanum. Bilden bör alltså återgifva Kilian Stobaeus drag vid ungefär 45 

 års ålder. 



Stobseus var enligt sina samtidas mening en högt begåfvad man. Från sina 

 barndoms dagar drogs han med sjukdom och en bruten kropp; men arbete, energi 



