Kilian Stnlifeus och hans l)refväxlint;', 



47 



M'ändnin<>:ai' förkastadt alla Medell, som Hans Höggrefl. Excellence Illustiissimns Cancellarins, Col 

 leginm Academicum, eller en och annan af hans Colleger, till att winna rerligheet, föreslagit, och 

 altså wäl Siälf aldramäst lagt sig hinder i wiigen; Men imedlertijd hattt öfwertiödig tijd, till att 

 giöra sig och andra oroo, genom ntkräfjande och samblande af oändeliga onödiga Documenter, ock 

 klagomål emot däm, som icke altijd skikkat sig effter hans afsickter. Gud gifwe nu Ur Professor 

 Menlös wille hiidan effter lefwa, som cn kiiir, sacktmodig, Fredsam och rättsinnig amhets P)roder 

 ägnar och hcir, så skulle icke mindre iag, än någon annan, älska och hedra honom, <irh jämhwäl 

 giärna willia hafwa imnom till Forman. 



Stobœits åtager sig för sina kolleger och sitt universitet mera än han är skyl- 

 dig trots sin ständiga sjukligliet, och han gör uppoffringar af fri vilja både för 

 den studerande ungdomen och kamraterna. Hans ledtråd vid de beslut, han fattar, 

 tyckes vara, såsom han själf angifver, »hvad hans universitets anseende och heder 

 fordrar». 



Han är en sann svensk patriot, såsom hela hans släkt varit men hau är icke 

 mindre en själfmedveten skåning i dess bästa betydelse. Man läse blott slutstyc- 

 ket i brefvet till Mag. < >elreieli om P'ersens sjukdom för att förstå underströmmen 

 i den cirklade stilen. Formen är en ödmjuk mans, men innehållet angifver den be- 

 stäQida karaktären, som ej tummar med sin egen uppfattning. 



Tydligen har Assessor Boij och 8tobœus .varit af olika åsikter angående Fer- 

 sens sjukdom, angående hvilken Stohrens konsulterats. Han säger i sitt bref: »Nu 

 har min hiertaus Hr Magister (Oelreich) aldeles uttöradt mit förråd af Råd at iag 

 icke har ett endaste ord mera at säga, Gud den altzmächtige Herren och läkaren 

 gifwe at M. Hr Magisters höga Patron (v. Fersen) häraf må befinna sig efter egen 

 önskan hulpen och förnögd! Åtminstone kan iag icke reprochera mig, at hoos mig 

 warit brist, hwarcken på willia eller flit, utan har något felats, har det warit förstånd, 

 hwilket så wäl i Skåne som — Stockholm är menniskliget och bevvisar at uti den 

 professionen icke äro att finna rätt fullkommelige mästare». 



Stobœus var enkel och anspråkslös. Med allvaret i sitt uppträdande förenade 

 han enligt Leche ett öppet sinne för välvilligt skämt, och såsom exempel härpå be- 

 rättar Leche, att, då han hade fått en sällsynt bok, som Stobœus gärna velat hafva, 

 säger han sig hoppas få ärfva den af den unge Leche. Jag har redan omtalat, 

 huru han under en viss lärarestolthet öfver Leches studieintresse hotade slå sönder 

 de fysiska instrumenten. 



Det framgår tydligt af allt, huru han njuter att se sina stora intressen med 

 hänförelse omfattas af sina lärjungar och att för honom kära arbeten af dem utfö- 

 ras, när hans egna krafter ej räcka till. 



Stobœus fick, såsom ofvan sagts, till sin efterträdare i historia Sven l>ring- 

 Lagerbring, hvilken till stor ära för sig och sitt universitet förde det historiska stu- 

 diet och forskningen vida framåt på de vägar Kilian Stobasus först trädt. Natur- 

 vetenskapernas studium vid Lunds universitet uppbars ej, såsom sig borde, af Har- 

 mens, och då Johan Leche lämnat Lund innan Stobmîus död, och J3aniel Kehler, 



M Af intresse kan vara att meddela, att det var på hans förslag i konsistorium den 6 Okto- 

 ber 1740, som det sattes upp flaggstång på universitetshusets torn. 



