Kilitiii Slubwus ofli liaiiis bref \äxliug. 



59 



Deniiist tager iag niig den fnlieteii Hr Secreterareu hörsamst orabedia, att hau i 

 bcästa måttan lioos hans Excellence min enskijlta angelägenhet än widare täcktes andraga. 

 Genom Magister Oelrich loryt och sedermera genom Hr Hecreteraren har hans Excel- 

 lence warit sä Nådig och gii'wit mig något hopp att fast än mitt destin eller i'ättare 

 sagt, denn fromme Herrens Nåd, giordt af en gammal odiigelig läkare en än odugeligare 

 Historicum, så skulle iag likwäl kunna hoppas att genom samma Nådiga befordran få 

 gå till Medicinen och min förra s^^ssla tillbakars, hwilket kunde skie med någon min 

 förman och utkomst, om Historien kunde blifwa Transporterad på min Cousin Secret: 

 Niel. 8tobeus. Att och Hans Excelhce ännu har Nådig consideration fr)r mig såssoni 

 Medicus, slutar iag deraf at uti Docter Roséns Bi-ef af den 18 huius desse ord influtit: 

 Hans Excelhce frågar om Hr Prof. -will äfwen hafwa sitt säte i J^'acultate Medica; så 

 will Hans Excelhce så lagat. Och altså binder iag ännu en gång giärna till om det 

 skulle kunna låta sig giöra för mig at få dö såssom en passable Medicus, emedan Gud/, 

 oändel. Nåd med denna Characteren hit in till låtit mig någorlunda i werlden få pas- 

 sera. H:s liixcelhces har wist emot mig en så fuUkommelig Nåd, att iag eij kunnat 

 önska mig mera och derföre aldrig kan tacka honom som iag Vjorde. Hans Excelhce 

 har och befordrat mig till en Profession hwars behagelighet är så fullkommen som nå- 

 gons. Men skall man och âlîiôta hänne rätt, emedan hon är så ganska widlyfftig, så 

 fordras i sanning mera tijd dertiil än till någon Profession af alla, och är långt swårare 

 at agera en habil Historiarum Professor än Historiographus. .Jag som nu öfwer Tiugn 

 åhr för nödz skuUd, och till at winna uppehället, har nödsakat warit at idka en mödo- 

 sam Praxin, har genom Gudz wälsignelse fuller wunnit en god Credit men och så med 

 det samma så odrägelig mj^cket arbete och påhänge, att det längesedan öfwergåt min 

 förmåga at det wähl och elfter min önskan bestyra, emedlertijd har iag altijd, antingen 

 iag sielf mådt wähl eller illa, budit till at fullgiöra min skyldighet det bästa iag kunnat 

 och dermed giordt dem så gådt Nöije, at iag nu knappt äger mig någon timma, och 

 tror icke iag lärer slippa at skrifwa consilia och receptei' förr än iag just sielf ringar 

 med döden. Men fast än det heter: dat Galenus opes, så kan iag likwähl tr^'ggeligen swäria 

 på at han icke giordt det med mig, utan har min förnämsta winst warit at iag hafft 

 fängnad der öfwer at iag till mångas Nöije idkat en swår och förtretelig Profession, och 

 derwid hafft tillfälle at tijd effter annan anföra och underwisa åtskilliga hurtiga yng- 

 lingar till denne konsten. Men nu sedan Medicus år blifwin Historiens, will ändock inget- 

 liera förlåtan, ehuru omöijeligit för honom är at både gifwa bägge desse Partier Satis- 

 faction ocli ändock intet afkorta för dem som willia hafwa beskied för den nya sysslan. 

 De första har iag swårt wid att deserera i anseende till den obligation, att de så länge 

 födt och klådt mig, dem andra går iag nödigt ifrån för den kierlek iag har till dem 

 och de till mig. De sidsta har min Nådiga Öfwerhet befalt mig binda till at förnöija, 

 det bästa iag kan för må. Således är iag, som dock för medfödd siuklighet Skuld har 

 mans fierdedehls kraffter, öfwerhopad med mer än dubbelt arbete och seer altså ingen 

 räddning för mig annat än iag får arbeta mig i hiel och ändock eij hinna till at full- 

 giöra min Plickt, ehuru iag sträfvar. Om nu min gunstige Hr Secreterare wilie wara så 

 Christelig och så benägen och föreställa Hans Excelhce med sin litiiga Färg denna min 

 angelägenhet, hoppa? iag Hans Excelhce icke ändrar sin på begynta Nåd, hwar med iag 

 tör säga, at Hans Excelhce får mehra tack af hela landet än om Hans Excelhce uti 

 mig försedt Acaderaien men den habilaste Historico, som fantz i många land. Gud wet 

 at iag detta icke säger af ijibildning och vanitet. .Jag recommendei'ar mig Hr Secrete- 

 rarens upprichtiga Gunst och är etc. 



' Palmroot var, såsom det framgår af brefvet, Gj'lleiiborgs sekreterare 1732, alltså vid en 

 tid dä Weibulls o. Tegnérs Lunds universitets historia ej talar om någon kanslerssekreterare. I 

 öfverskriften till detta bref står »Hofsekreteraren Ilr Palmroot». Jag kan ej afgöra om Carl 1'redrik 

 Palmroth, som 1748—49 var kanslerssekreterare och 1749 blef hofsekreterare, är samma man som 

 ofvannämnde Palmroot. 



Nils Rosén \on Rosenstein, som 1731 besökte Stobœus i Lund på hemvägen från utlandet, 

 inträdde i tjänstgöring i ITppsala på våren. Om 1732 års händelser, som berörde Stobteus ocli 

 Rosén, har jag dels ofvan omtalat dels berört i mitt minnestal om Rosén von Rosenstein lOOli. 

 Af detta bref framgår, att Rosén skrifvit flera bref till Stobfeus, som ej bevarats. 



