Kilian Htobfeus orb lians brefväxling. 



67 



Konungar uti underdånighet anwändt, är delta min underdån- 

 ödmjukaste förklaring. 



Jag erkänner med aldra djupaste wördnad den nåd, som E. E. medelst dessa på- 

 minnelser emot min ringliet yttrat. Jag erkänner ock, att desamma äro så grundeliga, 

 att jag billigt må frukta, att föga något tillräckeligt lärer kunna däremot sägas till min 

 ursäkt. Men det kan dock ej amiat än fägna mig, att en så hög och nådig herre gif- 

 wit sig den mödan att igenomögna mitt alltför ringa arbete, och att desz fel blifwit 

 upptäckta af ett så stort och klar-h'sande ljus, så att jag synes böra förtjäna uudskyllan, 

 om jag heldre will hafwa begått små fel än gått miste om en så stor ära. Emellertid 

 måste jag tillstå, att jag alldeles, om jag felat, felat af oförakt, emedan jag följt häruti, 

 hwad Ynglinga-ätten widkommer. Are Fi'odas uti desz Schedis befintliga Landfedgatal, 

 hwilket jag trott böra äga så mycket större witsord, som han är öfwer 100 år äldre än 

 Saxo Grammaticus och Snorre Sturlesson, hwilken senare icke allenast uti sitt företal 

 och på åtskilliga andra ställen uti sitt werk sig denne Are åberopat, utan ock lämnat 

 honom uti Olof Helges saga uti 189:de capitlet detta märkliga wittnesbörd : ^J^esla grein 

 Kongdoms hans ritajii fyrst Ari i)restur {)orgilssim hin ho])\, er btejii var vitur oc San- 

 fogull, minnigur oc Sua gammal ma|)ur etz», har jag ock haft orsak att tro, det denne 

 auctor har ^varit här uti så mycket mera sannfärdig och grann laga, som han här upp- 

 räknar sina egna förfäder. 



Deszutom komma ock wåra egna scribenter närmare öfwerens med denne Serie 

 (lenealogica än den, som Snorre Sturlesson uti sin Ynglinga Saga och Thormodus Tor- 

 fseus anförer uti sin bok »de Serie Regum Dan i aï ■ Lib. III cap. I. p. 217. Men isyn- 

 nerhet träffar härmed in den »Catalogus Regum Svethiœ», som tinnes »in Monumentis 

 Benzelianis» p. 68 och hwilken wåra mesta gamla chrönikeskrifware synas hafwa tagit 

 till fundament, fastän de något ändrat och tillagt. Därtill kommer ock detta, att icke 

 allenast wår Peringskiöld uti Swea f)ch Göta Konungars ättartal p. 7 n:r 50 utan ock 

 Edda Islandorum, som beropar sig ock på Haleyatale, gör Yngwe, Othins son, till Yng- 

 lingarnas stamfader, men däremot Snorre Sturlesson. blandandes Niordur af Noatunum 

 och Niord, Othins sonson, med själfwa Othin, som. sedan han war blifwen Konung i 

 Swerige, också kallade sig Niordur, anser Yngwe Frey derföre. Hwarföre ock den lärde 

 autiquarius Andreas Bussœus uti sina notis öfwer dessa Schedas Ara Prests Froda och 

 orden: »Yngvi Tyrkia Konungr« p. 76 skrifwer sålunda: »Hic fuit Odini Asiatic! tilius . 

 ut ex Islandicis Septentrionalium Regum Genealogiis Ijangfedgatal dictis notum est». 

 Alltså har jag här tyckt mig böra, hwad släktlinien särdeles angår, något wika ifrån 

 Snorre Sturlessons auctoritet, som jag eljest uti wår äldsta historia ganska h(">gt aktar 

 och således låtit kanske bedraga mig af denna ärliga prästen Are, på hwilken jag måste 

 skylla följande förseelser, näml. 



l:o) Att jag satt Alrekr för Agne, hwilket kanske kan wara en error, som ex in- 

 curia Librariorum har sitt ursprung. Emellertid att samma willfarelse måste wara täm- 

 meligen gammal, wittnar förenämnda Catalogus R. S., som också sätter Agne, den han 

 kallar Ingemar, efter Alaric och kallar honom hans son, hwilket ock Ericus Olawi och 

 den gamla mindre Rimkrönikan gör, såsom ock en annan liten af Joh. Messenio år 1615 

 utgifwen chrönika. 



2:o) Egill har jag ock gifwit tillnamnet Wendilkraka efter samma document, näml. 

 Ara Prästs »Nofn f^augfedga Ynglinga oc Breydfirdinga» , men wet, at Snorre Sturlesson 

 tillnämner honom Tunnadolgi i anseende till det långwariga krig, som han förde med 

 sin faders skattmästare, Tunne. Afwenwäl uti förr anförda Catalogue Ii. S. står ock 

 Egill Wendilkraka, hwilket också mindre Rimchrönikan och Ericus Olawi samt Locce- 

 nius bifalla. 



3:o) Är alltså detta orsaken, att Ottar mist sitt tillnamn, som han efter Ynglinga 

 sagan borde hafwa. 



4:o) Men att jag äntel. tillagt Kong Swen uti Dannemark, som eljest kallas Swen 

 Ulfsson eller Estritsson, det tilhiamnet Magnus, hwilket ock synes fått en Virgulam Ceu- 



