68 



Carl M. Fürst. 



soriam, kan jag icke rätel. skylla på Are Präst, men wäl på alla de präster, som då 

 lefde i Skåne och Dannemark; t}' medan han först inrättade där wissa biskopsdömen 

 och försynte de andliga fäder med tillräckeligit underhåld, blef han af dem till ett tack- 

 samhets tecken kallad den Store och hans son, Konung Knut, fick för samma mildhets 

 skull heta Helig. Eljest auctoriseras detta tillnamnet först af «Diplomate dotationis 

 ecclesise S. Laurentii Lundensis», hwaruti står: »Ego Cnuto quartus Magni Regis filius». 

 Därnäst brukas det på ett mynt, som assessoren Keder utgifvvit, på hwars ena sida står 

 med runor: »Sven Aulfiets frente» och på den andre med anglosaxoniska bokstäfwer: 

 »Magnus Rex». Ändtligen står uti en gammal Codice membranaceo Bibliothecte publicse, 

 som innehåller: »fastos necrologicos Ecclesise Lundensis IV Kalend: Maij Anniversaria 

 Svenonis Magni, Regis Christianissimi, etz». Jämwäl står uti en Cataloge R. D., som 

 finnes uti samma pergaments bok och uti en disputation af en candidat wid namn Bo- 

 ström 1734 utgifwen och illustrerad, dessa orden: 'Sveno Magnus Rex MXLIIII f. r, 

 XXX». Detta är allt hwad jag kan förete till at bewisa, att jag icke alldeles af själfs- 

 wåld eller wårdslöshet gått ifrån det, som Snorres Ynglinga Saga föreskrifwer och berät- 

 tar, eller eljest de trowärdigare hi&torici gifwa wid handen, som jag uti djupaste öd- 

 mjukhet beder E. E. ej onådigt wille upptaga. 



För öfrigt skall jag icke underlåta att detta och hwad eljest torde wara felet no- 

 tera och anmärka uti de små Commentarier, som jag har under händer till samma stam- 

 taflas widare illustrerande och best3Tkande att framgifwa, hwilka så mycket mera lära 

 behöfwas, som där äro åtskilliga ställen, som höra till msedii œvi historiam, hwilka icke 

 just alla, utan att få höra mina skäl och documenter, lära gilla; ehuruwäl jag har tyckt 

 dem wara wäl nog grundade, då jag noga jämfört och nagelfarit historien med alla om- 

 ständigheter, som därwid böra skärskådas. Lund d. 5 Januari 1738. 



K. Stobseus. 



' Grefve Gustaf Bonde f. 1682, d. 1764. Riksråd 1727. Prœses illustr. i Vet. Societeten i 

 Uppsala 1737 — 39, alltså då Stobœus skref sitt bref. Akademikansler för Uppsala Universitet. Led. 

 af Vetenskapsakademien och Vitterhetsakademien. Han utgaf ibland annat genealogiska arbeten 

 såsom »Ättartal uppå fordna Svea Konungar med deras Gemåler* och var på flera områden en 

 lärd man, som, i synnerhet sedan han 1739 nedlagt rådserabetet, äfven sysselsatte sig med natur- 

 vetenskapligt arbete. 



^ Schema genealogicuni Friderici Regis etc. af Kil. Stobaeus. 



Bref från Kilian Stobseus till generalen grefve Charles Emile Lewenhaupt. 



Efter koncept bland Stobaîus manuskript \ 



Dätta lilla wärck ^, som mera i anseende till desz höga ämne, än den Mödan som 

 där uppå är anwänd bör hållas före at wara af stort wärde, hade jag tänckt uti diu- 

 paste ödmiukhet tillägna Högwälborne Herr Grefwens och GeneralMajorens nu Högsaliga 

 Fru moder ^. Men såsom den allwisa Guden har behagat ifrån dätta usla och dödeliga 

 Lifwet till den Himmelska Härligheten Hänne iniedlertid affordra, understår jag mig 

 nu Högwälborne Hr Grefwen och GeneralMajoren, såsom den där närmaste Rätten härtill 

 hafwer, dät samma aldra ödmiukast tillskrifwa. Nog weet jag det fullwist, at Högwäl- 

 borne Hr Grefwens och GeneralMajorens Ädelmodighet och andra stora Förtiänster äro 

 så många och så fulkommehge, at de ingalunda behöfwa at lära sit Skjen och sin P'äg- 

 ring af de Framfarne och döde ; Mig är ock icke obekant, at Högwälborne Hr Grefwen 

 och Genei'alMajoren, ehuru Hög och Anseenlig Hans Härkomst är, sig ingalunda däraf 

 förhäfwer; eij heller hoos andra mera auseer Släckten och Blodet än Wett, Dygd och 

 Tapperhet; men såsom dät likwäl är onekeligit, att alla rättsinniga ansee dät för en 

 dubbel, ja aldeles owärderlig Ähra at kunna i wärcket bewisa sina egna högtbeprisliga 

 qualiteter eij wara uti Snille och Mandom sämre, än de som förordsakat desz Förfäder 

 ett odödeligt Namn och en Högtberömmelig Åminnelse, som eij förgår förr än siälfwa 



