Kilian Stobwu« och hans brefväxling. 



95 



deratur, atq. adeo frustra hunc consulere jnbes. Ita qnoque über, qui inscribitur: Mis- 

 sions Nachrichten, apud nos nondum comparait venaUs. Idcirco officiose abs. Te Doc- 

 tissime Vir, peto vehs mihi vacuis horis si qvœ sibi sunt, uberiores pro tua in mea bene- 

 volentia spectatissima in hasce res commentatiunculas consignare. Si conjectura; locus, 

 facile dicerera sub rubrica: Siru-Nagel-pu missos flores esse arboris cujusdam cinnamo- 

 ferœ fructus, nam et figura, et sapor, qui ad ilium cassiae lignese proxime accedit, hoc 

 confirmare videtur; hos solos jam antea habui, in veteri qvadam cista pharmacologica 

 pro carpo-balsamo una cum Fagara Avicenntf repositos. Cancalon résina, mihi eqvidem 

 videtur esse Species Caocanis, adeoq. magnam habere cum gummi-Animes (?) officinarum 

 cognationem. I^ukkil vero Lacca^ civandam Speciem esse uti Ivligaram-padtei corticem 

 odoratum Indicum Vormii, Margorium autem fibrillas ex Aloe qvadam Americana, foliis 

 in longuni mucronem desinentibus, Mexicanis Mangvey aut Magey, Anglis v: Mangurie 

 Tree dicta non invitus crederem. Sed prtestat forsitan de his et ceteris tacere qvam 

 male loqvi. 



[Jag ber Eder, gunstige Gynnare, att ej betrakta min tröghet att svara såsom lik- 

 giltighet eller brist på vänskap; dess enda orsak har i själfva verket varit, att jag känt 

 mig skamsen. Nog skulle jag önskat att kunna återgälda Edra bevis på vänlighet med 

 dylika äfven från min sida, låt vara obetydliga, men det blef mig omöjligt på grund 

 af mitt husfolks och mina närmastes slarf. Ty de skrifter, som jag personligen lofvat 

 Eder, sökte jag länge förgäfves bland mina öfriga och greps då af fruktan, att själfva 

 min ursäkt skulle i Edra ögon få sken af att vara i arglistigt syfte hopdiktad. Jag 

 ansåg det därför lämpligt att afvakta ett tillfälle, då det blef mig möjligt att återfå det 

 förlorade och hålla mitt löfte. Nu har, som jag tror, så väl det ena som det andra 



^skett; jag fruktar dock, att jag ej ens härigenom lyckats ställa Eder tillfreds. Jag vill 

 emellertid för framtiden på allt sätt försöka att raskare tillmötesgå lildra önskningar och 

 uppfylla min plikt, om ock dagligen otaliga, sins emellan helt olika, bestyr splittra min 

 tid och upptaga, ja sönderslita mig. Men haf vänligt öfverseende jämväl med denna 

 ursäkt, som, hur grundad den än må vara, dock ej skulle undgå att brännmärkas som 

 skryt och fåfänga, om ej Eder välvilja vore af mig nog och öfver nog känd och pröf- 

 vad. Emellertid l)åde hyser och hembär jag för Edra tvänne högst angenäma bref den 

 största tacksamhet och jag ber enträget om förlåtelse för att jag ej för länge sedan 

 tackat för dem., Med tacksamhet har jag äfven mottagit de böcker. Ni sändt mig, 

 fastän jag hittills tegat: men ofta återupplifvar jag vid läsningen af dem det föi' mig 

 alltid kära minnet af Elder. Den mindre behåller jag med Eder benägna tillåtelse, då 

 den ■ knappast kan vara Eder till någon nytta, men är af stort gagn för mig. Den 

 större skall jag vid tillfälle med tillbörlig tacksamhet återsända, eller, om herren (bok- 

 handlaren) tillåter, tillhandla mig mot skälig ersättning. Jag sänder Eder nu tre natur- 

 vetenskapliga afhandlingar, som nyss lämnat vår press, och skall känna mig mycket 

 lycklig, om de ej s_yuas Eder alldeles värdelösa och öfverflödiga. Jämte dessa sänder 

 jag en historisk afliandling, som möjligen skulle kunna behaga någon af Edra vänner, 

 som sysslar med dylika ting, om också ej Eder själf. Föröfrigt anförtror jag åt Eder 

 vänskapliga omsorg att till Herr Prof. Voss och D. D. Trew * ombesörja öfverlänman- 

 det af hvad härmed följer. 



Då detta (bref) var färdigt och väntade på ett lämpligt tillfälle att afsändas, fick 

 jag Edert sista vänliga bref, dateradt Köpenhamn cl. 9(?) denna månad. -Jag är mycket 

 bedröfvad öfver att nu fullständigt hafva förlorat hoppet att i år få njuta af Eder och 

 min vän Herr Herslebs närvaro. Och jag finner detta så mycket ledsammare, som den 

 svaga förhoppning, som ännu återstår mig, att till våren få träffa Eder, stöder sig på 

 så svaga grunder. Ty de kräfvande uppgifter och tröttsamitia bestyr, som särskildt vid 

 den tiden bruka upptaga skickliga läkares tid och krafter, torde knappt förunna mig 



.den stora och efterlängtade glädjen, att Ni då skall kunna stå fast vid Edert löfte; och 

 jag kan därför blott betrakta denna min förhoppning som en skön dröm. Af allt mitt 



* Se brefvet från lionom. 



