Om sammanhanget mellan osmotiskt och elektriskt tryck. 



9 



Emedan såväl K som g/w ingå i uttrycket för a, kunna vi ej tillämpa före- 

 gående räsonnement på elektriska ledare, hvilkas molekuler bestå hvardera af en- 

 dast en atom. Det förefaller till och med af det föregående, som skulle elektrisk 

 ström ej kunna framkallas på det angifna viset bos en elektrisk ledare, som icke i 

 någon grad uppvisar karakter af ett dielektrikum Men observera följande. 



Äfven då hvarje molekul i A består af endast en atom, blir den dock, då A 

 är en värmeledare, polariserad af värmet så som i art. 5 i »Osm. trycket» beskrif- 

 vits och i följe däraf finna vi, när A genomströmmas af värmevågor i en be- 

 stämd riktning, och värmerörelsen blifvit stationär, det termiska trycket [p] kon- 

 stant, och vidare, att molekulerna samla sig utmed isotermerna till sammanhän- 

 gande lag, samt slutligen, såsom vi redan anmärkt i art. 5, att af dessa molekuUag 

 enbart förtätade och enbart förtunnade vågor afskiljas från värmevågorna och 

 framskickas i motsatta riktningar vinkelrätt mot molekullagen, d. v. s. här vinkel- 

 rätt mot isotermerna. Men sådana enbart förtätade och förtunnade vågor konsti- 

 tuera en elektrisk ström i vanlig mening, efter min i »Elektrische und magnetische 

 Theorien» (Lunds Univ. Årsskrift B. 34), I, § 5 gjorda framställning ^j. Därför 

 skola vi i detta fall, sålunda ock då A är en metallisk ledare, finna i A en 

 elektrisk ström i följe med värmeströmmen, med eller mot den, med isotermerna 

 till nivåytor. ' Därför blir nu strömpotentialen en funktion af T, och alltså, när 

 med M, v, w förstås strömkomponenterna å stället y, ,?): 



(7) u = — Ico. ^ ^ . v = — ka. IV = — ko. 



^ ' dx dy a? 



k — A:s elektriska ledningsförmåga, och o.=f{T), f[T) ström potential, A2/ = 0. 



(Detta senare, emedan -1- -I- = 0). 

 ^ ' 8.r ' dy ' 8,? ' 



11. Vi se således, att i hvar och en värmeledare, hvars temperatur ej är 

 konstant, utan där värmet i stället strömmar i en bestämd riktning, framgår i 

 denna eller i ilen motsatta riktningen en elektrisk ström. Genom ohka uppvärm- 

 ning af särskilda partier nf en stång af järn fås, som bekant, en elektrisk ström; 

 likaså fås genom samma förfarande med en stång af koppar däri en ström, och denna 

 till riktningen motsatt mot den förra. Af de väl för första gången af v. Etting- 

 hausen och W. Nebnst iakttagna termomagnetiska strömmarne i metallplattor 

 äro de af det ena slaget termoelektriska strömmar af of van angifna beskaffenhet, 

 som af magneten förts åt sidan, på det vis detta alltid sker, enligt Hall, med kon- 

 stanta strömmar. De termomagnetiska strömmarne af det andra slaget gå med 

 eller mot värmeströmraarne och torde, såsom det en gång förklarats af Righi och 

 H URION, bero på en af magneten förorsakad ändring af plattans elektriska lednings- 

 förmåga. (Se närmare härom i afhandlingar af v. Ettinghausen och W. Nernst 



Detta skulle bero på den olika hastighet, hvarmed etervibrationer fortplantas inom 

 atomen och utanför. 



^) Atomerna blifva härvid skiftesvis positivt och negativt elektriska. . . ■ 



Lunds Univ:s Årsskrift, N. F. Aid. 2. Bd 1. 2 



