4 



A. V. Bäcklund. 



ning, men de skulle utgöras lika mycket af förtätade som af förtunnade vågor och 

 blifva därmed utan betydelse för de frågor, som här skola sysselsätta oss. 



Det här nämnda är en omedelbar följd af att förtätning fortplantas som för- 

 tätning och så äfven reflekteras af en fast vägg, samt att liknande förhållande 

 eger rum med förtunningen. 



2. Vi kunna alltså sluta, att, om en Tcontinuerlig serie af enkelt harmoniska 

 vågor af gifven våglängd träffa en vägg, hvari öppningar uppstå, j)eriodiskt, och perio- 

 den härför är lika med perioden för de antagna vågrörelserna, skola däraf, jämte 

 likadana reflekterade vågor med. samma period, tippkomma enbart förtunnade vågor, 

 gående åt ett håll, ock enbart förtätade imgor, gående åt det motsatta hållet. 



3. Då en värmevåg inom en kropp träffar en af dess molekuler, förorsakar 

 den täthetsförändriug af dess eter, och denna täthetsändring fortplantar sig sedan 

 genom molekulen och åstadkommer, efter det vågen passerat öfver, en egensväng- 

 ning hos den. En kontinuerlig svit af värmevågor med samma period, som mole- 

 kulens egensvängningar besitta, har därför den ansenligaste verkan på molekulerna, 

 emedan hvar och en af dess vågor i detta fall förstärker den täthetsändring i mo- 

 lekulens eter, som närmast föregående våg åstadkommit. Om däremot värme- 

 vågorna ha en annan period, så kommer en hvar af dessa vågor att delvis för- 

 störa föregående vågs verkan, på grund hvaraf äfven dylika vågor skola i en 

 mindre grad absorberas. Skulle dock t' vara värmevågornas och t vara egensväng- 

 ningarnas period, samt mx' = nz, m, n hela tal, så kunde vi säga, att m på hvar- 

 andra följande värmevågor förstärka de m föregåendes verkan, och inse häraf 

 möjlighet för att en svit värmevågor af perioden t' dock kan åstadkomma egen- 

 svängningar hos molekulerna, fastän desamma egensvängningarna ej ha perioden 

 t', utan i stället perioden t, — eller att nämnda värmevågor komma att delvis 

 absorberas. Hvad som absorberats återgifves sedan i form af värmevåg med perioden 

 T. De förra vågorna af perioden t' skola således på detta vis vid sin passage 

 genom den antagna kroppen, helt och hållet eller delvis, förvandlas i värmevågor 

 af perioden t. 



4. Om A är en värmeledare, och x är dess molekulers absorptionskoefficient 

 för värme, så skall på ett ställe i kroppen, hvarest dess täthet är p, det termiska 

 (eller osmotiska) trycket bli lika med 



(1) p = 87r^po%pT, (po = eterns täthet), 



enligt ekv. (26) sid. 14 i det »Osm. trycket». (Men detta gäller endast för de inre 

 punkterna. För ytpunkterna gäller ej (1). I efterföljande art. 6 skall talas när- 

 mare om förhållandena vid värmeledarens fria gränsyta). — Vid jämvikt, då mo- 

 lekularrörelsen är inskränkt till allenast oscillationer omkring medellägen, måste p 

 vara konstant, och således pT konstant. För en homogen kropp är således i detta 

 fall T konstant. 



